FLORA GRENMARENSIS. 101 



Bre viks h alvøen mellem Frier- og Eidangerfjord er den be- 

 tydeligste og frugtbareste. 



Fra bunden af Ëidangerfjorden strækker sig i nordøstlig 

 retning distriktets næst største dal Bjørkedalen, der dog er 

 trangere og langt ubetydeligere end foregaaende. Sannikedal, 

 som aabner sig ved Kragerø, falder derimod for størstedelen 

 udenfor floraens grænser. 



Taget under ett maa distriktet betragtes som et lavland, da 

 de høieste aaser [Vealøs, Skreihelle m, fl.] kun hæver sig til 

 en høide af 4—500 m. o. h.^ 



I geologisk^ henseende opløser distriktet sig i flere afde- 

 linger, som i almindebghed svarer til de tidbgere omtalte oro- 

 grafiske dele. 



Kystranden i Bamle er dækket af lag tilbørende grund- 

 fjeldet, gneis o. 1., hvori h. o. h. mindre felter af gabbro, dolo- 

 mit m. v, — Indenfor disse — omtrent fra Herre og Torsberg 

 ved Frier — hæver sig, fremdeles paa omraadets vestside, mas- 

 ser af gammel granit, der har gjennembrudt og udbredt sig 

 over grundfjeldslagene. 



Forsænkningen i distriktets midtre del indeslutter en mæg- 

 tig lagrække af løse, let hensmuldrende kalkstene og lerskifere, 

 som tilhører det kambrisk-s ihiris ke system og udgjør den 

 vestligste del af det saakaldte Kristianiafeit. Til denne afdeling 

 hører hele strøget fra Mofjeldene i n. til Porsgrund i s., fra 

 noget vestenfor Skienselven, f. eks. Molhaugens klipper og Lyst- 

 husaasen, indtil BørsesjøogLerkup mod ø. ; fremdeles strøget mel- 

 lem Vallermyrene og Gunneklevfjord, Herø, Brevikshalvøen, landet 



1 Kapelsognet Luksefjeld ligger derimod som bemerket liøiere — 

 dalh»unden ved Fjeldvandet 273 m., Uere af gaardene som Bestill, Høgli 

 og Solem nær eller over 500 m og de omliggende aaser indtil over 

 700 m. o. h. 



2 T. Dahll: Profile durch die Gegend von Skien, Porsgrund und Lange- 

 sund [Nyt M. f. Naturv. 9 B. 1857]. — W. C. Brøgger: Spaltenver- 

 werfungen in der Gegend Langesund — Skien [Nyt M. f. Naturv. 28 B. 

 1884]. 



