NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 157 



de nyhævede mediterran-tertiære bjergkjæder var i sidste 

 halvdel af tertiærtiden, blev disse tørlagte havbunde i slut- 

 ningen af pleistocen : en emigrationsvei for asiatiske planter 

 til Europa, sjeldnere omvendt. Først da denne sibirisk- 

 europæiske bro var kommet istand, kunde i nd vandringen ta 

 fart, og eîter dette kan vi slutte, at først under den senere del 

 av den første istid kom størstedelen av de sibiriske planter hen- 

 imot den nordeuropæiske isrand. Til disse egne kunde desuten, 

 saasnart strænderne blev fri for isen, transporteres planter fra 

 Nordsibirien og Nordamerika ved hjælp av isbjerge, fra det 

 sidste sted væsentligst langs Sibiriens kyst. 



De planter, som ved slutningen av den 1. istid var komne 

 hit til isranden, og som fulgte efter denne ind i Skandinavien, 

 maa antas at ha vært i det store og hele tat de samme, som 

 nu bebor vore fjeldtrakter. Av disses utbredelse kan vi med 

 fuld ret slutte, at de fleste av dem er præglaciale. I deres lange 

 liv er dog indtraat mange forandringer paa jordoverflaten, 

 som igjen har medført forandringer for dem. 



I forbindelse hermed staar det ikke uvæsentlige spørsmaal: 

 kan samme art opstaa av en og samme grundtype paa for- 

 skjellige steder? A. Engler ^ har tildels behandlet dette spørs- 

 maal og er kommet til det resultat, at samme varietet kan ut- 

 vikles paa to forskjelhge steder — uavhængig av hinanden — av 

 samme stamart; men — tilføier han — ved en nøiere undersø- 

 kelse av en saadan varietet paa begge steder vil man se, at disse 

 varieteter ikke er fuldstændig lik hinanden. I sin almindelighet 

 kan man vel tiltræ disse uttalelser. Men denne regel har vel 

 som de fleste sine undtakelser. Efter min anskuelse kan en 

 og samme art opstaa paa to eller flere forskjellige steder av en 

 fælles stamtype, idet de samme faktorer har virket paa de for- 

 skjellige steder. Saadanne arter kalder jeg i det følgende poly- 

 topophytiske. I modsætning hertil monotopophytisk. Da det 



Entwicklungsgeschichte der Pflanzenwelt II, p. 319, 



