166 ANDR. NOTØ. 



nok foregaat ad den sydlige vei, og den er nok for det meste 

 kommet hit fra de centraleuropæiske bjerge; muligens Kaidcasus- 

 planter har vært blandet med disse. Dens indvandringstid maa 

 sættes til en god stund ut i interglacialtiden. 



Familierne Cyperaceae og Gramineae er utbret over hele 

 jorden. Av underfamiliernes, slægtsgruppernes og de mere typiske 

 slægters utbredelse, maa antas, at disse familiers oprindelige 

 hjem maa søkes paa grænsen av det nuværende Middelhav og 

 Det indiske hav. Gramineae er vistnok noget yngre end 

 Cyperaceae, skjøndt begge efter deres utbredelse at dømme, 

 har set dagens lys senest i eogen. 



Scii^pus L. 



Slægten har ca. 200 arter, utbrette over hele jorden. Den 

 deles ^ i 10 sectioner, hvis centrer nu tildels er ut viskede, men 

 som dog viser hen paa det østmediterrane gebet som stægtens 

 hjem. Vore arktiske arter, S. cæspitosus og alpinus (samt S- 

 pauciflorus, parvulus m. fl.), hører til subgenus Euscirpus, 

 sect. Bacothyon Nees, som for det meste har en nordlig ut- 

 bredelse. 



S. cæspitosus L. er utbret i næsten hele den boreale og 

 tildels i den arktiske plantezone. Dens nærmeste nulevende 

 slægtninger er de ovenfor nævnte. Denne art er i visse hen- 

 seender, særlig hvad geognostisk underlag og klima angaar, en 

 av de mest nøisomme planter; men paa et andet omraade er den 

 temmelig nøie: den er nemlig en ekte hygrophil plante. Rime- 

 ligvis har den vært almindelig ved ferskvandsavleiiingerne i 

 Europa i slutningen av tertiær. Under istiden har den holdt sig 

 i Europa og har tildels hat en sammenhængende utbredelse 

 østover. Den har saaledes vistnok kommet ind til os ad begge 

 veie saavel i inter — som i postglacial tid. 



' Engler und Prantl 1. c. 



