NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 167 



S. alpinus Schleich, findes i det arktiske Norge, Schweiz, 

 Norditalien, Orienten, Songariet, Turkestan, Altai, Minussinsk, 

 Baikal, Dahurien, Nordamerika. Den er meget nær beslægtet 

 med S. cæspitosus og paucißorus og er av mediterran oprin- 

 delse. Da den ikke findes hverken i Nordsibirien eller i Nord- 

 rusland, kan den neppe væi'e kommet hit fra Sibirien. Den 

 maa enten være kommet fra Kaukasus-gebetet eller fra Alperne, 

 rimehgvis fra det sidste sted. Der er ingen grund til at anta, 

 at den paa alle mellemstationer mellem Alperne og det arktiske 

 Norge skulde være utdød av klimatiske forandringer. Snarere 

 maa isen under 2. istid direkte ha ryddet den ut. Var den 

 indvandret til Norge først i postglacial tid, maatte den ubetinget 

 findes enten længer syd i Norge eller i Finland. Da dette ikke 

 er tilfældet, maa vore individer betragtes som relikter av en 

 større og mere sammenhængende utbredelse i interglacial-tiden. 

 Sandsynligst er det at anta, den er vandret over Finland. 



Eriophorum L. 

 Denne slægt har 13 arter og deles ^ i 2 subgenera; Tricho- 

 phorum (Pers.) og Eueriophorum Benth. Den første av disse 

 forbinder foregaaende slægt med subgen. II. Stamtypen for 

 subgen. I er E. alpinum L., som er meget utbret paa den 

 nordlige halvkugle. Begge subgen. forbindes med hverandre av 

 E. comosum Wallr., som kun findes paa Himalaya. De fleste 

 arter av subgenus II findes kun i Europa og i det nordlige 

 Asien. Kun E. virginicum er endemisk for Amerika. Paa 

 Malacca findes en ældre type av slægten. Dennes utbredelse 

 viser saaledes hen paa Mediterrangebetet som dens oprindelige 

 hjem. Som de fleste nulevende arters stamtyper av subgen. II 

 anser jeg E. vaginatwn og E. angustifolium. Fra den første 

 av disse nedstammer E. Scheuchzeri, Chammissonis, callithrix 

 og de i den senere tid opstillede nye arter, E. aquatile Norm., 



' Engler und Prantl, 1. c. 



