NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 171 



macrostylon Lap. (paa Pyrenæerne), G. nardina Fr., G. oreo- 

 phila Mey. (Kaukasus, Daghestan), samt flere aiter i Nord- 

 amerika, nogle i Chile og C. monostachya Rich, i Abessynien. 

 Vi har her altsaa med gamle tertiære vandringer at gjøre. Dog 

 peker gruppens utbredelse hen paa det østlige Mediterrangebet 

 som dens hjem. G. capitatae hjem er, likesom forrige art, at 

 søke i nærheten av gruppens hjem, helst i den nordøstligste 

 del av den mediterian-tertiære plantevei. Den har allerede i senter- 

 tiær opnaat en betydelig utbredelse, og saafremt dens vegeta- 

 tive organer ikke var meget avvikende fra, hvad de nu er, har 

 den efter al sandsynlighet at dømme vært en steppeplante. 

 Som saadan hadde den ikke stort skrit at ta for i pleistocen at 

 gaa over til en glacialplante; thi som bekjendt har saavel steppe- 

 som glacialplanterne kun en kort vegetationslid. Til Norge er 

 den indkommet fra Sibirien tidlig i interglacialtiden ad begge veie. 

 G. nardina Fr. er utbret i det nordlige Skandinavien (i 

 Norge fra Saltdalen til Kvænangen), Spitsbergen, Island (sjel- 

 den), Grønland, arktisk Amerika og Klippebjergene. Denne art 

 er uten tvil en avkomling av forrige. Vistnok tindes ikke nu 

 nogen egentlige mellemformer mellem dem ; thi disse er gaadde 

 tilgrunde; men i et og alt peker den tilbake paa capitata. Av 

 dens biologiske egenskaper kan en slutte, at den maa være op- 

 staat og ha fæstnet sig til en god art i et høinordisk klima, og 

 det i et tørt et. I hvilke perioder kunde nu dette tænkes at ha 

 sket? Jo netop under den store istid. Hvor henne i det høie 

 Norden kunde vi da finde et saadant sted? Nærmest ligger det 

 for haanden at tænke paa de arktiske ølande vestenfor Grøn- 

 land, hvor istiden neppe hai" utøvet nogen synlige virkninger, 

 idet nedbøren har været saa liden, at solen om sommeren har 

 smeltet det meste av den lille sne, som faldt om vinteren. 

 Tænker vi os nu, at en plante som C. capitata i pHocen vokste 

 paa Grinnelsland og i pleistocen blev avskaaret fra enhver for- 

 bnidelse med Grønland og Nordamerika, idet isen dækkede disse 

 land, og de mellemliggende sunde var fulde av den, samtidig 



