NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 203 



er det ugjørlig uten et indgaaende studium av de enkelte arters 

 relative værdi og utbredelse at avgjøre deres genetiske sammen- 

 hæng. Imidlertid synes det av slægternes nuværende utbredelse 

 at fremgaa, at Atropis er opstaat og har faat en temmelig stor 

 utbredelse, endnu mens Den gamle verdens landforbindelser saa- 

 vel mellem sine enkelte dele indbyrdes som med Den nye verden 

 har vært betydelig anderledes end nu. Da A. maritima ute- 

 lukkende er en havstrandplante, og da den findes i Kaukasus- 

 gebetet og ved foten av Altai, er denne plante vandret dit, 

 endnu mens havforbindelserne mellem Østsibirien og Middelhavet 

 ved stræderne mellem Altai, Torbagatai og Tianschan existerte. 

 De arktisk-circumpolære arter er derimot først opstaadde under 

 og efter glacialtiden. Disses relative forskjelligheter er ikke store, 

 og de er opstaadde av A. distans og inarititna. Av disse 

 arktiske arter har vi i Norge 1, nemlig A. vitfoidea (Ands.). 

 Denne er utentvil opstaat av A. maritima. Den er utbret i 

 Skandinavien, Spitsbergen, Novaja Zembla, arktisk Sibirien, Øst- 

 sibirien, arktisk Amerika, Labrador og Grønland. Den norske 

 form staar nærmere G. maritima end den spitsbergenske ; men 

 skjønt flere botanikere anser den for en lokalform av maritima^ 

 er den dog vel skilt. Av A. maritima er sandsynligvis kommet 

 2 indvandringer, en tidlig i interglacial og en i postglacial tid. 

 Av den første, som ved isen er spret i det circumpolære ishav,. 

 er vilfoidea opstaat. 



Festuca L. 



Slægten opgis i „Engler und Prantl" at ha ialt 80 arter. 

 [J.J K. Richters „Plantae europaeae" opgis der 129 arter kun 

 for Europa. Disse er dog for en stor del „mindre arter". Den 

 er utbret i alle lande, men især i de tempererte. Festuca deles 

 i 3 subgenera. Alle 3 har talrige repræsentanter i Sydeuropa. 

 Dens hjem maa altsaa søkes i Middelhavsgebetet. 



