204 ANDR. NOTØ. 



F. ovina L. er utbret næsten i hele Europa og de arktisk- 

 cirkumpolære lande, Ural, Kaukasus, Altai, Baikal, Davurien, 

 Østsibirien, Klippebjergene. Arten er paa den ene side meget 

 formrik, men kan ogsaa optræ meget konstant. Saaledes siger 

 HacKEL om en glacialform, jeg for 3 aar siden samlede ca. 1 100 

 m. o. h. i Maalselven, og som jeg sendte til „Gramineae exsic- 

 catae: „1st trotz des nördlichen und hochgelegenen Standortes 

 von der mitteleuropäischen Form in nichts verschieden". Indi- 

 viderne i det arktiske Norge og paa de centraleuropæiske bjerge 

 har jo i mange titusinder av aar vært adskilte, men endda findes 

 der ikke den mindste forskjel mellem dem. Altsaa, saalænge 

 de lever under uforandrede forhold, er de selv uforanderlige; 

 men kommer de derimot ned paa lavlandet, er de temmelig 

 variable. Saavel av F. ovinae egen som dens nærmeste slægt- 

 ningers utbredelse kan sluttes, at den er av mediterran oprin- 

 delse. Saavel fra Alperne som fra Sibirien og Kaukasus har 

 den under istiden vandret henimot isranden og har fulgt efter 

 denne ind i Skandinavien ad begge veie. 



Agropyrum Gärtn. 



Slægten har 32 arter (alle er repræsenterte i Europa), ut- 

 brette i alle tempererte egne. De andre slægter av Triticeae: 

 JHaynaldia Sch., Secale L., Triticmn L. og Heteranthelium 

 Hoch., findes kun utbret i Middelhavsgebetet, særlig i Orienten. 

 Denne gruppes hjem maa altsaa søkes paa nordgrænsen av 

 hjemmet for Gramineae. Agropyrum er en mediterran slægt. 

 Den har 3 arter paa Ny-Zeeland. Disse har vistnok vandret 

 over den gamle landforbindelse mellem Indien og dette land. 

 Det er sandsynlig, at denne slægt er gruppens ældste. 



A. violaceum Lge. (= Triticum violaceum Horn.) er ut- 

 bret paa Island, Skandinavien, arktisk Rusland, arktisk Sibirien^ 



Den vestlige del. 



