NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 207 



iiæerne, og S. hyperboreum Læst., der kun har arktisk utbre- 

 delse. Alle disse gruppers og arters utbredelse peker hen paa 

 Middelhavsgebetet som slægtens fødested. 



Ä hyperboreum Læst. er utbret paa Island, Skandinavien, 

 arktisk Rusland, arktisk Sibirien ^ arktisk Amerika, Canada og 

 Vestgrønland. Denne art er opstaat vistnok først i pleistocen 

 i de arktiske egne, muligens i det nordlige Sibirien. Det er 

 noksaa sandsynlig, at den i slutningen av istiden har vært al- 

 mindelig ntbret i det nordlige Mellemeuropa, men er senere, 

 gründet paa forandrede jordbundsforholde og varmere klima, 

 utdød der. Jeg er derfor mest tilbøielig til at tro, at den, ial- 

 fald ved siden av indvandring ad den nordlige vei, ogsaa er 

 indkommet ad den sydlige, en god stund ute i interglacialtiden 

 eller først efter 2. istid. 



TofieMa Huds. 



Slægten har 14 arter, for det meste utbrette i den nordlige 

 tempererte zone og i det arktiske gebet. Paa Anderne findes 2 

 arter ; Nordamerika har 3 endemiske, Himalaya 1 ; Japan har 

 5 arter. Omtrent alle de arter, som ikke er endemiske paa 

 disse nævnte steder, forekommer i Østsibirien. Saavel dette som 

 slægtens øvrige utbredelse viser os, at Østasien maa ha vært 

 dens oprindelige hjem. 



T. palustris Huds. er utbret paa Island, Skotland, Bayern, 

 Alperne, Skandinavien, Finland, arktisk Rusland, Spitsbergen, 

 Ural, arktisk Sibirien, Østsibirien, Klippebjergene, Labrador og 

 Grønland. Den er opstaat enten i det østlige eller i det arktiske 

 Sibirien. Den er neppe kommet til Europa før under istiden, 

 og da har den vært + circumglacial. Til os er den indkommet 

 ad begge veie tidlig i interglacialtiden. 



' Den vestlige del. 



