NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 211 



Salix, er arktisk. — I faa slægter forbindes de forskjellige secti- 

 oner med hverandre som i denne. Dels kommer dette av, at 

 arter, hørende til forskjellige sectioner, + viser tilbake til en 

 fælles stam type, dels av, at forskjellige arter, snart hørende til 

 samme snart til forskjellige sectioner, hybridiserer med hver- 

 andre. Der er neppe nogen planteslægt, hvor hybrider er saa 

 almindelige som i Salix-slægien. Men dette vanskeliggjør i høi 

 grad en genetisk utredning av den. — I den følgende frem- 

 stilling har jeg for en stor del lagt til grund hr, professor N. J. 

 Anderssons oversigt over Salix i „Årsberetning för Nya Elementar- 

 skolan i Stockholm för Läseåret 1870 — 71 ^)". Som ovenfor 

 nævnt maa sect. I anta's at være den ældste. Til den hører 

 S. capensis Thb. i Sydafrika. Denne art forbinder S. tetra- 

 sperma i Indien med S. Humboldtiana Willd. i Sydamerika. 

 Her er altsaa forholdet greit: Sydafrika staar nærmest føde- 

 stedet og indehar den mest oprindelige type, hvorfra en art mot 

 vest og en mot øst — af de nu gjenlevende da — har ut- 

 differentiert sig. Fra den østligere gren, S. tetrasperma, ned- 

 stammer grupperne Triandrae og Albae, som begge hører til 

 sect. III. Fra centralarten, S. capensis, nedstammer S. canari- 

 ensis og Safsaf i Den gamle verden, og fra den vestligere gren, 

 5. Humboldtiana, nedstammer 2 analoge arter: 5. nigra og 

 longifolia i Den. nye verden. Disse 2 sidstnævnte hører til sect. 

 III og er igjen stamarter for de amerikanske arter, som hører 

 til denne section. Likeledes er de andre ovennævnle arter stam- 

 typer for omtrent alle de andre Salix-arter; dels ved utdiffe- 

 rentiering, dels ved hybridisering er de opstaadde. — Av de 

 arter, som for Norges vedkommende kan ha mere interesse, kan 

 nævnes : S. daphnoides nedstammer vistnok fra S. capensis, 

 men viser ogsaa hen paa tetrasperma. Utgaat fra daphnoides 

 er sect. XIII, hvortil vore arter nigricans, bicolor, arbuscula 

 og hastata hører, som igjen ved silesiaca-canariensis er for- 



Cfr. ogsaa N. J. Andersson: Monographia Salicam, Stockh. 1865. 



