222 ANDR. NOTØ. 



nordenfor liggende ølande, arktisk Sibirien, Kaukasus, Orienten, 

 Altai, Himalaya, Baikal, Davurien, Østsibirien, Kamtschatka, 

 Aleuterne, arktisk Amerika, Klippebjergene, Labrador, Grønland. 

 Den er indkommet til de centraleuropæiske alper i præglacial 

 tid, da den nu har en temmelig stor utbredelse i det sydlige 

 Europa: fra de spanske og franske Pyrenæer i vest over Alperne 

 (ogsaa i de italienske) til Karpaternes østligste del, samt i Gro- 

 atien, Bosnien, Montenegro og Bulgarien. Desuten findes den 

 øgsaa paa Gorsica. Under istiden har den fra Gentraleuropa og 

 Kaukasus utbret sig mot nord og fra Sibirien mot vest, saa 

 de hit til landet meget tidlig i interglacialtiden indvandrede indi- 

 vider kan stamme fra begge kanter. Den er indkommet til os 

 ad begge veie og har under istiden vært circumglacial. 



Polygonum L. 



Slægten har 150 arter (i Europa 34), utbrette over hele 

 jorden, særlig i de tempererte egne. Enkelte arter er kosmopo- 

 litiske. Av fossile er P. Otterianum^) fundet paa Spitsbergen 

 fra miocen. Polygonum deles ^) i 10 sectioner og disses utbre- 

 delse peker hen paa Mediterrangebetet som slægtens hjem, hvor- 

 fra den har utbret sig i forskjellige retninger, mest øst- og 

 vestover. Den er naturligvis ældre end de nuværende tertiære 

 bjergkjæder; men saavel for Himalayas som for de centraleuro- 

 pæiske bjerges vedkommende maa det erindres, at der har vært 

 en bjergstok tilstede, før disse hævedes. Der er intet i veien for, 

 at Polygonum kan være opstaat i eocen; men forholdene har 

 ikke vært gunstige for dens utvikling før langt ut i miocen. 



P. viviparum L. er utbret i næsten hele det boreale og 

 arktiske belte. Den hører til gruppen Bistorta Tourn. Da næ- 

 sten alle dens nærmeste slægtninger findes paa Himalaya, hvor 



' Nær beslægtet med P. convolvulus. 

 2 ]. c. 



