ANDR. NOTØ. 



europa, flere i Nordamerika og Mexiko, endel paa Himalaya og 

 i Østasien, 4 endemiske i Sydafrika (ved Gap). Mediterrangebetet 

 maa saaledes ha vært slægtens hjem. Vore 2 arktiske arter 

 hører til sect. Wahïbergella, som har sit centrum og fødested 

 paa Himalaya, men med flere undercentrer langt derfra, f. ex. 

 paa Sydamerikas Ander. 



M. apetalum Fenzl. er utbret i Skandinavien, arktisk Rus- 

 land, Spitsbergen, Nov. Zembla, arktisk Sibirien, Himalaya, 

 Altai, Baikal, Østsibirien, Aleuterne, arktisk Amerika, Klippe- 

 bjergene. Labrador, Nordgrønland. Paa Himalaya findes nær 

 beslægtede former av dem, og der er selve M. apetalum op- 

 Staat. Derfra har den vandret over, i sentertiær, til Altai- og 

 Baikalgebetet. Fra Sibirien er den over Rusland kommet ind 

 til os ad den nordlige vei i interglacialtiden. 



M. angustiflorum (Rupr.) Walp. {Wahlbergella afflnis 

 Hn., Bl.) findes i det arktiske Norge, arktisk Rusland, arktisk 

 Sibirien, Spitsbergen. Jeg betrakter denne kun som en form 

 av M. affine Vahl, som findes paa Spitsbergen, Nov. Zembla, 

 arktisk Rusland, Vest-, arktisk ^ og Østsibirien, Labrador, Nord- 

 grønland. En tredje form av samme hovedart, er M. triflorum 

 (R. Br.) Vahl, som er endemisk i Grønland. M. affine er vist- 

 nok opstaat i Sibirien. Formen angustiflorum er videre utdiffe- 

 rentiert i inter- eller postglacial tid i det arktiske Europa eller 

 Sibirien. Da den norske er fuldt ut overensstemmende med den 

 arktisk-rnssiske, kan den neppe være indkommet hid før efter 

 anden istid. 



Viscaria Roehl. 



Slægten har 5 arter, utbrette paa den nordlige halvkugle. 

 Den deles 2 i 2 sectioner. Disses utbredelse og sammenhæng 



^ Er der ikke observert østenfor Jenesei. Ved denne elv forekommer den 



under flere former, hvorav den ene er vor. 

 2 1. c. 



