NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 



nordlige Skandinavien. En nøiere undersøkelse av plantens øko- 

 logiske natur gir dog snart en løsning va gaaten. Mine erfa- 

 ringer stemmer i et og alt med hr. Normans. Denne forsker 

 uttaler om B. alpina^: „Den ynder en tør jordbund og er en 

 lyskjær plante, som ikke liker nogen nævneværdig overskygning 

 eller noget sidetryk fra andre planter." Den trives kun paa løst 

 sedimentært underlag, paa nøken grund. Naar den fra fjeldene, 

 hvor den altid forekommer sparsomt, føres ned til dalbundene, 

 trives den udmerket godt og optrær frodigere og talrigere, saa- 

 fremt de nødvendige betingelser for dens trivsel er tilstede: det 

 nævnte underlag og et mot solen vendende aapent sted. Paa 

 nøkent glacialgrus, som der ved istidens slutning mange steder 

 har vært nok av, har den fundet sig vel tilpas, og har vistnok 

 da ikke vært sjelden fra Sibirien og vestover. Men efterhvert 

 som den fik konkurrenter, og glacialgruset saaledes blev bevokset 

 med andre planter, som ofte overskyggede den, gik den tilgrunde. 

 Kun paa steder, hvor større planter ikke trives, og hvor den 

 fremdeles finder lignende og exponert underlag som paa glacial- 

 gruset, kan den nu holde sig. Den er indvandret til os i en 

 tør periode, og som jeg under Carex maritima har nævnt, har 

 en saadan rimeligvis vært her ved slutningen av 1. istid. At 

 den er kommet hit ad den nordlige vei fra Sibirien, anser jeg 

 som selvsagt. 



Ca.rda.mine L. 



Slægten har ca. 60 arter, mest utbrette i de boreale egne 

 paa den sentertiær-mediterrane plantevei og østover til Amerika 

 og derfra sydover dennes bjergkjæder til Anderne. Av de 4 

 sectioner, som Prantl (1. c.) deler slægten i, har den første sit 

 centrum i det østmediterrane gebet. Sect. II har sit enten paa 

 samme plads eller i Centralasien. De andre 2 sect., med faa 



' Norges arktiske flora II. p. 67. 



