NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 287 



og aralo-kaspiske gebet. I tertiærtiden har den foretat store 

 vandringer, og allerede før istiden har den vært tilstede i de 

 centraleuropæiske alper, idet flere arter nu findes paa Sierra 

 Nevada, arter, som saa mange andre er fordrevne dit under is- 

 tiden. En eller flere stamarter er vandrede over til Amerika. 

 Fra dem nedstammer de nuværende andine arter. 



A. sibirica Boiss, er utbret paa Island, Færøerne, nordlige 

 Skandinavien, nordlige Rusland med Waigats, arktisk Sibirien ^ 

 Baikal, Østsibirien, arktisk Amerika, Labrador, Grønland. Dens 

 utbredelse er forresten vanskelig at faa fuldt rede paa, idet den 

 ofte er sammenblandet med maritima, som den — tross den 

 store likhet og dens nære slægtskap — er vel skilt fra. At 

 sibirica ikke er opstaat av maritima, anser jeg som git. De 

 er snarere at betrakte som parallelformer ^, om end sibirica er 

 meget ældre. Som den sidstes hjemland maa Sibirien anses. 

 Derfra er den kommet hit i interglacialtiden ad den nordlige vei. 



Polemonium Tourn. 



Denne slægt har 14 arter, utbrette i Europa, Nordasien, 

 Nordamerika, Mexiko og Chile. Av de store vandringer, den 

 har foretat, skjønnes, at dette tildels allerede har foregaat i 

 tertiær. Med Engler (1. c. I p. 46) kan man være enig, naar 

 han peker paa denne slægt som en av dem, der er opstaat paa 

 den mediterran-tertiære plantevei. Noget værre er det avgjøre, 

 hvor langt øst eller vest den er opstaat. Den deles (I.e.) i 3 

 subgenera. Subgen, I, Melliosma Pet., har sit hjem i de nord- 

 vestlige amerikanske bjerge. Subgen. II, Eupolemonium Pet., 

 hvortil de fleste arter hører, har sit centrum i Nordamerika ; en 



^ Forekommer i arkt. Sibirien neppe vest for Olenek, men erstattes der 

 av (len meget nærstaaende form A. arctica Rupr,, se Kjellman: Vega- 

 expeditionen I p. 514. 



^ En saadan en er ogsaa A. arctica. 



