NORGES ARKTISKE PLANTERS HISTORIE. 



Veronica, L. ^ 



Slægten har ca. 200 arter, utbrette i de tempererte og kolde 

 egne. De fleste av dem er bjergplanter. I Europa findes 75 

 arter, paa Ny-Zeeland, hvor der nu findes et nyere selvstændigt 

 utvikhngscentrum, 64, hvorav 59 er endemiske. — Den deles 

 (I.e.) i 10 sectioner, hvorav de fleste har sine centrer i Middel- 

 havsgebetet og Centralasien, og efter al sandsynlighet er det øst- 

 lige Middelhavsgebet slægtens hjem. Begge vore arktiske arter 

 hører til sectionen Veronicastrum Benth., som næsten ute- 

 lukkende er europæiske, asiatiske og nordafrikanske arter. 



V. fruticans Jacq. {-= V. saxatilis Sgop.) er utbret paa Is- 

 land, Færøerne, Skotland, Skandinavien, de centraleuropæiske 

 alper, Aragonien (?), Corsica, Kola, Uralbjergene (?) Grønland. 

 — Den hører til subsectionen Fruticolosae Benth., som har sit 

 centrum i Sydeuropa. Fra Alperne er den kommet hit i inter- 

 glacialtiden, ad den sydhge vei. 



V. alpina L. er utbret paa Island, Skotland, de central- 

 europæiske bjerge, Sierra Nevada i Spanien, Skandinavien, nord- 

 hge Rusland, arktisk Sibirien^, Aleuterne, Nordamerikas bjerge 

 og arktiske kyst. Labrador, Grønland. — Den hører til sub- 

 sectionen Alpinae Benth., som vistnok er meget ældre end 

 foran nævnte. V. serpylUfolia L. er en av V. alpinae nær- 

 meste slægtninger, og den er muligens stamart til alpina. Nu 

 mangler imidlertid alpina i Sydsibirien, hvor serpylUfolia findes, 

 og omvendt mangler serpylUfolia i arktisk Sibirien, hvor alpina 

 findes. Det kunde derfor være naturligst at anta, at alpina 

 maa være opstaat i Sydeuropa, og har der forekommet i præ- 

 glacialtid. Imidlertid viser dens utbredelse i Nordamerika, at den 

 ogsaa har vært dei" i nævnte tidsrum. Der er intet i veien for, 

 at en plante kan vandre fra Sydeuropa til Nordamerika; men 



* Cfr. H. 0. Juel: Studier öfver Veronican-blomman, Stockh. 1891. 

 2 Østover til Ob. 

 Nyt Mag. f. Naturv. XXXXV. IV. 19 



