290 ANDR. NOTØ. 



for det første kræves dertil en meget lang tid — og denne art 

 er neppe svært gammel — , og for det andet maatte den ha 

 vært at finde paa nogen av den mediterran-tertiære planteveis 

 stationer, om den hadde vandret ad den vei. Den kunde vist- 

 nok ha vandret over Ural; men dertil er igjen at bemerke, at 

 dette kunde først ske langt ute i tiden. Den er nok opstaat i 

 Nordsibirien paa grænsen av serpyllifoliae og alpinae nuværende 

 utbredelsesfelter, og den har samtidig utbret sig saavel mot øst 

 som mot vest, langt ute i pliocen. Under istiden er da individer 

 blit fortrængte nedover fra de europæiske bjerge til flatlandet, 

 hvor de igjen har møt sine frænder fra Sibirien, og av denne 

 komposition har vi faat vore indvandrere, ad begge veie en god 

 stund ute i interglacialtiden. 



Euphrasia L. 



Slægten har ca. 50 arter, utbrette i de extratropiske dele av 

 jorden. Efter dens nuværende utbredelse ^ at dømme maa den 

 ha vært opstaat paa samme strækning som Veronica. I senere 

 tid er Centraleuropas bjerge blit et gunstigt sted for dens videre 

 utdifferentiering. Ogsaa i Skandinavien findes flere former, 

 hvorav de fleste av specialister opgis at være identiske med de 

 centraleuropæiske. Flere av vore former er dog vistnok lokal- 

 former, begyndende endemiske arter. Da slægten er meget leve- 

 dygtig og polyphylitisk, er det ikke overraskende, at den har 

 en del polytopophytiske arter at opvise. Da desuten de nyere 

 arters utbredelse ikke er undersøkte i store dele av det nord- 

 hge Rusland og i størstedelen av Sibirien, kan her ikke, selv 

 om de var monotopophytiske, gaas nærmere ind paa deres hjem- 

 land. Collektivarten 



E. officinalis L. er utbret paa Island, Færøerne, Stor- 

 britanien, næsten hele Europas fastland, Ural, Kaukasus, Sibirien, 



' Se R. v. Wettstein: Monografie der Gattung Euphrasia. 



