338 TH. HiORTDAHL. 



særskilte timer en række andre, mere praktisk anlagte, for sølv- 

 værkets underordnede betjente. Da mineralsamlingen, som del 

 efter hvad ovenfor er oplyst vil forstaaes, var ganske ufuldstæn- 

 dig, sullede Thorstenson til seminariets disposition sin egen an- 

 seelige samling tilligemed endel bøger og fysiske instrumenter, 

 hvilket imidlertid alt blev ødelagt 1777 ved ildebrand i det af se- 

 minariet benyttede lokale (øvre brandstue); han fik derefter en 

 tid overladt rum af apotheker Peckel, men Beckers i 1772 til 

 brug for seminariet indkjøbte hus fik han ikke tiltræde før 1781. 

 Sammenhængen hermed kjendes ikke nærmere, men det ligger 

 nær at antage, at Thorstenson har tænkt paa dette, naar han 

 senere beklagede sig over, at man ikke viste interesse for semi- 

 nariet, og var ligegyldig og lunken, naar det gjaldt at skaffe 

 lokale eller andre fornødenheder for undervisningen, — en anke, 

 der synes rettet mod berghauptmand Jørgen Hiort, der siden 

 1775 stod i spidsen for sølvværket, den første norske mand, som 

 opnaaede denne stilling. 



Af dem, som i Thorstensons første tid studerede ved semi- 

 nariet kjendes ikke ret mange. Den ovenfor nævnte Ole Henckel, 

 som var født paa Kongsberg 1750 og var bleven student 1774, 

 havde 1775 foretaget en reise til Island for at studere svovlfore- 

 komsterne, og han fik 1780 stipendium til en udenlandsreise. 

 Der blev i den anledning meddelt ham en instruktion, som er 

 en ret karakteristisk prøve paa tidens omstændelighed og vidt- 

 løftighed; den er delt i 3 kapitler og optager hele 9 tætskrevne 

 foliosider ^ Der nævnes ogsaa 1781 berglærling Usler, som da 

 i to aar havde forestaaet en overstigertjeneste; han søgte om at 



* MoNS. Henkel tager hans første tur fra Kjøbenhavn til Hamburg eller 

 Lübeck, hvorfra den korteste vei tåges til Leipzig ; herfra gjøres en 

 exkursion til det store alunvterk Schvpemsee, 4'/* mil fra Leipzig, ei 

 langt fra Düben; videre til Dresden, hvor gjennem det danske gesandt- 

 skab ansøges om formelig kurfyrstelig permission til at bese saavel de 

 Freybergske som øvrige Ober Ertzgebirske berg- og hytteværker, hvor- 

 med han forføier sig til Freyberg. Naar kundskab herom er indhentet, 

 om hvad der er at se, hvoriblandt General-Schmelzadministrationens 



