BERGSEMINARIET PAA KONGSBERG. 357 



af paa fordringerne til sprogkundskab og høiere mathematik for 

 ikke at afskrække den studerende ungdom fra at søge semina- 

 riet. Man maatte erindre, at paa samme tid som studiet var 

 kostbart og examen vanskelig (den kunde ansees blandt de svæ- 

 reste af embedsexamener), saa var udsigterne smaa; der var 

 kun faa embeder, og disse var ringe lønnede. Han mente, at 

 de studerende burde understøttes ved stipendier, og at de burde 

 faa vished for, at ikke andre blev dem foretrukne ved embeders 

 besættelse, ligesom bergkandidaterne nu, da de lærte lovkyndig- 

 hed, burde faa adgang til ogsaa at konkurrere om endel af de 

 juridiske embeder. Der burde være to slags examener, en la- 

 vere for de ringere betjeninger, og en høiere for de bedste og 

 vigtigste embeder. Engelig mente han, at seminariet vilde gjøre 

 mere nytte, hvis det ikke blot uddannede de egentlige berg- 

 embedsmænd; det skulde ogsaa bibringe theologer og jurister, 

 der som embedsmænd spredtes udover hele riget, endel kund- 

 skab i mineralogi og bergvidenskab, og de, som havde erhvervet 

 sig saadanne kundskaber, burde nyde fortrinlig befordring frem- 

 for andre kandidater. Saalænge der i Norge ikke er noget 

 universitet, burde bergsemina,riet paa denne maade kunne bi- 

 drage meget til almennyttige øiemed. — Med alt dette læser 

 man ret tydeligt mellem linierne erkjendelsen af, at seminariet 

 desværre ikke svarede til forventningerne. 



Betragter man imidlertid seminariets virksomhed i aarene 

 1786—93, kan man neppe sige andet, end at det har gjort fyl- 

 dest for de fordringer, som den tid med rimelighed kunde stilles 

 til en saadan læreanstalt; men der synes baade hos de styrende 

 og hos lærerne og publikum at have raadet altfor overdrevne 

 og sangvinske forestillinger om hvad den skulde ventes at kunne 

 udrette. I virkeligheden var disse aar seminariets bedste, og de, 

 som nu fulgte, blev af de magre aar. 



Efter Thorstensons død fandt man, at embedet som berg- 

 medikus i og for sig var saa betydeligt, at det krævede sin mand 



