SIGVAL SCHMIDT-NIELSEN. 



Friis. Senere er den flere gange nævnt af naturhistoriske for- 

 fattere. 



En rælike af stedsnavne gir os værdifulde oplysninger om 

 dens geografiske udbredelse fios os i ældre tider. Den synes at 

 fiave været talrigst i Nordland, hvor den sandsynligvis har levet 

 ved hver eneste smaabæk. Ligesom den ogsaa har været talrig 

 i Finmarken. Komagfjord er det nordligste sted paa jorden, 

 hvor bæver har levet. Allerede i slutningen af det 18de aar- 

 hundrede var den stærkt paa retur. Fra Nordland og de indre 

 dele af Finmarken forsvandt den omkring 1760. I indre Trond- 

 hjem holdt den sig til begyndeisen af det 19de aarhundrede. 

 Det sidste eksemplar søndenfor Dovre og nordenfor Skien er 

 vistnok det som blev dræbt i Høland i 1833. 



Om dens forekomst ved Kristiania har man ingen oplys- 

 ninger; men universitetet fik for to aar siden en furustok, der 

 var opgravet ved Bondtjern paa Vettakollen. Den bærer mærker 

 efter bæverens tænder, og man har herved faaet et bevis for, at 

 bæ veren ogsaa har levet i Kristiania omegn. 



I vor tid finder vi kun nogle faa kolonier i distrikterne 

 sondenfor Vmjeelven i Telemarken. De er hyppigst i Drange- 

 dal, paa grænsen mod Aamh, ved Nisservasdraget og i Otter- 

 aaen op til Bykle. Men bæveren befinder sig stadig paa van- 

 dring og kan naa langt udenfor disse lokaliteter. Flere individer 

 er dræbt ude i sjøen, idet de er vandret ud fra Otteraaen. 



Som en eiendommelighed for den norske bæver maa de 

 lange bagerovnslignende hytter nævnes. Hyttens indgang lægges 

 altid saa at den ligger under vandspeilet. Med den stærkt veks- 

 lende vandstand i vore vasdrag kommer den derfor til at ligge 

 langt ude i våndet, noget som nærmere anskueliggjordes ved en 

 række fotografier af norske bæverhytter. 



Foredragsholderen berørte ogsaa enkelte punkter af bæverens 

 biologi, speciell dens unger, som han havde havt anledning til 

 at undersøge. 



