DET BIOLOGISKE SELSKAB. 1907. 15 



Dette forhold staar i strid med, hvad der hidlil er kjendt 

 om fedtsubstanserne i den dyriske organisme, idet disse angives 

 at indeholde kun ganske ubetydelige mængder af frie fedtsyrer. 

 Det var jo ikke paa forhaand helt udelukket, at aarsagen kunde 

 være den, at der i pankreas særdeles let indtraadte lipolytiske 

 processer. Til de fleste af forsøgene anvendtes hunde, der i 

 flere timer havde været i ehloroformnarkose og kunstigt aande- 

 dræt, og under de forholde kunde kanske en fedtspaltning finde 

 sted. Saa viste sig imidlertid ikke at være tilfældet. Om dyret 

 havde været i narkose flere timer før eller pankreas udtoges di- 

 rekte, viste sig at være uden indflydelse paa fedtets surhed. 

 Dyrets fordøielsestilstand viste sig heller ikke at have nogen ud- 

 præget indflydelse. Hos en hund, der havde fastet i 72 timer, 

 viste saaledes pankreas 34.3 "^' o ii'i syie; hos en anden, der var 

 i kraftigt digestions- og resorptionsarbeide (rigeligt kjød- og fedt- 

 maaltid), fandtes 31.4 %. 



Det maatte derfor antages, at den fundne hoie aciditet var 

 normalt for fedtet i pankreas. Noget lignende viste sig forøvrigt 

 ogsaa at være tilfældet med fedtsubstanserne i hundeleveren, 

 hvilke i flere tilfælder havde vist sig at indeholde 15— 20 % frie 

 fedtsyrer, beregnet som oljesyre. 



Hvorvidt dette forhold havde nogen fysiologisk betydning, 

 navnlig om der bestod nogen væsensforskjel mellem den form 

 hvori fedtet findes i de indre organer og i de egentlige fedtvæv, 

 skulde blive formaal for videre undersøgelser. Allerede nu kunde 

 man fæste sig ved pankreasorganets betydning for fedtnekroser. 

 Disse kunde efter G. v. Bergmann's undersøgelser fremkaldes 

 ved intraperitoneal inplantation af fremmed pankreas og ved 

 intraperitoneal injektion af trypsinopløsninger. Paa den anden 

 side lykkedes det ved hjælp af trypsinopløsninger i stigende 

 doser at „imunisere" mod den fedtnekrose, der opstaar ved intra- 

 peritonealt indført pankreasorgan, med andre ord mod følgerne 

 af dette organs intraperitoneale autolyse. Denne „imunisering" 



