58 DANIEL DANIELSEN. 



har naadd sin polargrænse og endog er blit trængt noget til- 

 bake, bør man ikke ta som dens nordgrænse det nordligste punkt, 

 hvor den overhodet findes. Omvendt for Portlandia ardica's 

 vedkommende. Den var i hin tid en utdøende form paa vore 

 bredder, var paa retur nordover og følgelig utbredt saa langt 

 syd, som klimatet paa nogen maate tillot det, mens den vel for 

 tiden oppe i polartraktene maa antas at utbrede sig sydover 

 efter at være trængt endel tilbake under den varme postglaciale 

 tid. Dens sydgrænse maa derfor kunne lægges længere syd, 

 end den faktisk h'gger. 



Nu findes Mytilus ved Novaja-Zemlja, mens den mang- 

 ler ved Spitsbergen. Ifølge Posselt („Grønlands Brachiopo- 

 der og Bløddyr") findes den almindelig ved Vestgrønlands 

 kyst, hvorfra han nævner en række findesteder, like fra det syd- 

 ligste, Nanortalik (60° 7' N.B.) op til Melville Bay (ca. 75° 

 — 76° N. B). Den sisste forekomst synes dog at ligge noget 

 isolert, idet den nærmeste, som nævnes søndenfor, er Um an ak 

 (70° 40' N. B.). Ogsaa fra Østgrønland kjendes Mytilus 

 edulis, fra Tasiusak (65° 39' N. B.). Man kan efter dette 

 praktisk talt sige, at Mytilus ved Grønlands kyst har sin nord- 

 grænse paa ca. 70° N. B, 



Portlandia arctica iinåeä baade ved Spitsbergen og No- 

 vaja-Zemlja, dog ikke vest for Matotschin Scharr. Ved 

 Jan Mayen (70°— 71° N.B.) mangler den. Ved Vestgrønland 

 opføres den av Posselt fra flere lokaliteter, hvorav de sydligste 

 er Claushavn (69° 5' N.B.) og Hundeøen (68° 52' N.B.). 

 Imidlertid findes den paa Grønlands vestkyst fra Kap Farvel 

 til Upernivik kun fossil, derimot antagelig levende ved ky- 

 stene av Nordgrønland 1. Ved Østgrønland er den tat i Hekla- 

 havn (70° 7' N. B.) og her levende. 



Det kan saaledes være litt tvilsomt, om Mytilus edulis og 

 Portlandia arctica i nutiden findes levende sammen ved Vest- 



W. C. Brøgger : „Senglaciale og postglaciale nivâforandringer", side 60. 



