78 DANIEL DANIELSEN. 



Men hvordan det nu forholder sig med denne forekomst, saa 

 kan det i hvert fald fastslaas, at der i Kristianssandstrakten fra 

 ca. 15 m. høide og ned til havflaten (sandsynhgvis ogsaa ad- 

 skillig længere ned) findes skjælførende 1er med temmelig ens- 

 artet fauna, en fauna, som bestaar av arktiske former, blot med 

 et litet borealt element. 



Om strandlinjens beliggenhet under avsætningen av Kristians- 

 sandstraktens glaciale lerlag kan litet eller intet sikkert siges. Fore- 

 komstene er sikkert avsat paa mindre dyp end de tilsvarende 

 østlandske, dog neppe paa rigtig grundt vand heller. Et gjen- 

 nemsnithg dyp paa 20 — 30 m. kan vel anses rimelig. Ved de 

 ældste forekomsters dannelse skulde da strandlinjen ha ligget 

 20 — 30 m. høiere end nu, ved de yngstes 35 — 45 m. høiere end nu. 

 Paa den maate kommer vi omtrent op i den marine grænses 

 høide for de yngste. 



I min tidligere avhandling om Kristianssandsforekomstene 

 fremsatte jeg den hypotese, at de yngre glaciale lerlags dannel- 

 sestid blev avløst av en tid, da bræene rykket frem og avsatte 

 Sødals- og Møllevandsmorænen som endemoræner. Denne hy- 

 potese finder jeg som før nævnt ikke længere nogen grund til 

 at holde paa. Den regelmæssige skiktning, som slog mig, da 

 jeg første gang blev opmerksom paa disse moræner, findes vist- 

 nok blot i enkelte partier i det indre; i overflaten er den almin- 

 delig, men kan vel godt være sekundær. Hvad der mest avgjø- 

 rende taler imot at betrag! e disse moræner som dannet i saa 

 sen tid, er fundet av yoldialer indenfor den ene av dem, flere 

 km. indenfor. Naar allerede i yoldiatiden bræranden var rykket 

 saa langt ind i dalen, at marint fossilførende 1er kunde avsættes 

 ved Skraastad, skulde der en ganske betydelig klimatisk oscilla- 

 tion til, for at den skulde rykke helt ut til Sødal, saa meget 

 mere som landet ogsaa i meflemtiden var sunket adskillig. End- 



