Bræmaaling i Norge 1908. 



Af 

 P. A, Øyen. 



(Med Planche V-IX). 



V, 



i skal til at begynde med først gjenkalde i erindringen 

 nogle faa træk i bræoscillationen inden vor centrale høifjeldsegn, 

 Jotunheimen, for de senere aar, idet vi skal mærke os, at i det 

 store og hele var her snemængden og bræudstrækningen større 

 i 1874 end i 1901. 



I somrene 1899, 1900 og 1901 var bræerne i sterk og til- 

 tagende tilbagegang i den centrale del. I den vestlige var bræ- 

 standen 1899 nærmest stationær. I 1900 var der ogsaa i Leir- 

 dalen en stærk tilbagegang, ligesom ogsaa i den vestlige del 

 tilbagegang da fandt sted. Fjeldtjernene var overalt isfri. Og 

 fra 1901 berettes, at det ikke havde været saa snebart i mands 

 minde som da. I det hele udmerkede sig aarene 1899, 1900 og 

 1901 ved lidet vintersne og tørre, varme sommere. Aaret 1902 

 bragte megen vintersne, en kold, vaad sommer med usædvanlig 

 meget sne, bræstanden var stationær eller muligens tiltagende, 

 og fjeldtjernene, saaledes f. eks. Juvvand, islagte. Juvvandet 

 var ved mit besøg 27 august 1902 isfrit ved udløbet, men ellers 

 for den største del islagt og tillige dækket med sne; og den 

 næste morgen havde man heroppe et egte, stormende Galdhøveir 

 med en hel del nysne udover flyen, idet 6^ a. m. noteredes 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXX VIL II. 1909. 7 



