126 P- A. ØYEN. 



Fol g-e f onn en. 



Der har været meddelt flere sagn om Folgeionnens oprin- 

 deise; et nyt meddeler hr. H. Stueland i „Aftenposten" ^^ § 

 1908, nr. 452, som et folkesagn fra indre Søndhordland. Det 

 indeholder flere træk af interesse, hvorfor det her meddeles i 

 sin helhed : 



Hvor Folgefonnen nu ligger, var i gamle dage et tæt beboet 

 dalføre. Afslængt ved Hardanger- og Sondhordlandsfjeldene paa 

 alle kanter, var folket blevet rene vildmænd, hvem ingen fra de 

 omliggende bygdelag turde besøge. Kun ildgjerningsmænd, mor- 

 dere, røvere, menedere og bedragere flygtede did fra nabobyg- 

 derne for at undgaa straf; thi indbyggerne i det hemmeligheds- 

 fulde dalføre modtog dem med aabne arme, og ingen vovede at 

 hente dem tilbage. 



Ondskaben voxede idelig i det grufulde dalføre. Endelig 

 kom Herrens straffedom i form af en vældig snestorm selve 

 St. Hansnat. Det hele store dalføre fyldtes ganske af snemassen, 

 der begravede alt levende for alle tider. Siden har Folgefon- 

 dens mægtige jøkel ruget kold over dalen og de nærmeste 

 fjeldsider. 



Som bevis for sandheden af dette sagn fortalte man videre, 

 at helt op til vore tider, havde elven, som kommer fra Folge- 

 fonden, ført med sig husgeraad eller dele deraf, som : bøtte- og 

 melkekoUestaver, vuggemeier o. I. Denne elv er i vandmængde 

 Søndhordlands største. Den løber flere mil gjennem et vildt, 

 storslagent fjeldlandskab og danner sammen med det en natur- 

 skjønhed, som det vilde lønne sig for vore kunstmalere at fæste 

 paa lærredet. Og adkomsten til disse trakter er ikke tung eller 

 lang fra Hardangerfjorden gjennem Onvikdalen i Kvindherred. 



Efter mange bugtninger rinder nævnte elv et helt stykke 

 imod nord, men saa gjør den en skarp vinkel mod vest og rin- 

 der ud i Matrefjorden. 



