AARSBERETNING FOR 1908. 149 



voldene, finder operatøren til sin ubehagelige overraskelse talrige 

 smaa uregelmæssige hvide, glindsende flekker udover peritoneum, 

 og ser han nærmere efter saa ser han ogsaa at pankreas er 

 svullen og gjerne mere eller mmdre gjennemsat af blødninger 

 og de samme stearinglindsende hvide flekker som fandtes ellers 

 udover peritoneum. Dette er de saakaldte „fedtvævsnekroser". 

 Vanligvis har operatøren bare lukket saaret igjen og patienten 

 er død efter kort tid; men i den aller sidste tid har man forsøgt 

 at lægge ind store drænrør omkring pankreas, og man har her- 

 ved undertiden opnaaet at redde vedkommendes liv. Disse hel- 

 dig opererede tilfælde er dog meget faatallige og de fleste patien- 

 ter dør i løbet af kort tid under tegn paa en forgiftning (prostra- 

 tion, lav temperatur og hurtig, hden puls). I den sidste tid har 

 man eksprimentielt studeret sygdonmien fra et serotherapeutisk 

 standpunkt, idet man har immuniseret dyrene mod trypsin og seet, 

 at de da kunde overstaa dødelige indgreb paa pankreas, som 

 ellers havde fedtvævsnekroser til følge. Fra et therapeutisk 

 standpunkt er man imidlertid paa denne maade ikke kommet 

 udenfor eksperimenternes stadium. 



Hvad sygdommens væsen angaar, saa dreier det sig om en 

 spaltning af cellenes neutralfedt i fedtsyrer og glycerin. Fedt- 

 syrerne forbinder sig meget snart med kalk, som tilføres fra 

 blodet og der fældes ud de meget modstandsdygtige fedtsure 

 kalkkrystaller, som bliver liggende igjen som en dusk af fine 

 slanke naaler indenfor den tilgrundegaaende cellemembran, mens 

 de flydende bestanddele, glycerinet og smaa tiloversblevne olje- 

 draaber, lidt efter lidt resorberes. 



Denne eiendommehge spaltning finder man mere eller min- 

 dre diffust spredt over bughulens fedtvæv, og altid saaledes at 

 fedtvævet nærmest pankreas er mest angrebet og at fænomenerne 

 taber sig med afstanden fra dette organ. Vanligvis er de syge- 

 lige forandringer lokaliseret til selve bughulens fedtvæv og kun 

 i de færreste og mest fulminant forløbende tilfælde angribes fedt- 

 vævet udenfor peritonealhulen, idet man i disse tilfælde kan finde 



