164 DET BIOLOGISKE SELSKAB. 



videre, at kortskallerne er gjennemgaaende smaa. Den forskjel- 

 lige høide i de forskjellige landsdele bestemmes, mener han, 

 derfor af den race, som findes i majoritet i vedkommende lands- 

 del. Arbo gaar endog saa vidt. at han af høidens kurve i Norge 

 og i landets forskjellige dele finder et sikkert bevis for bestem- 

 melsen af mindst 2 forskjellige folketyper, racer. Opstiller man 

 nemlig legemshøiderne i grupper for hver 1 cm. og opgjør en 

 kurve derefter, fandt han, at der fremkom to toppe paa kurven; 

 den ene mener han tilhører den laveste og den anden den høieste 

 folketype. Saadanne toppe er fundet ved undersøgelser ogsaa i 

 andre lande, men der er ikke enighed om hvorledes de skal 

 tydes. Jeg har ved en ganske stor række undersøgelser ikke 

 kunnet bekræfte Arbo's fund. — 



Legemshøiden tiltager jævnt og omtrent 1 cm. pr. decen- 

 nium. Dette viser sig at være tilfældet ikke alene for det hele 

 land, men ogsaa for dets enkelte dele. 



For det hele land var sessionsmandskabernes høide (22 aar 

 gamle) : 



I 1878-80 168,8 cm. 



I 1883-87 169,0 „ 



I 1888-92 169,7 „ 



I 1893-98 170,0 „ 



I 1899 170,3 „ 



I 1903 170,6 „ 



I 1907 171,24 „ 



Rekrutterne ved Sogns bataljon var i 1884 gjennemsnitlig 

 169,6 cm., og i samme aar var rekrutterne ved Fjordenes batal- 

 jon gjennemsnitlig 169,4 cm. I 1904, altsaa 20 aar senere, var 

 gjennemsnitshøiderne ved de samme betaljoner 2 cm. større. 

 I 1885 var rekrutternes gjennemsnitshøide ved Indherred batal- 

 jon j 72,88 cm„ medens den i 1904 var 2 cm. høiere. 



Ser man nærmere paa detaljerne i dette forhold, finder man, 

 at det er høiderne over 170 cm., som tiltager, medens de lavere 



