p. A. ØYEN. 



endvidere indblik i et særdeles interessant forhold, nemlig at 

 mægtigheden af lerafsætningerne i Sandedalen ikke staar i noget 

 rimeligt forhold til den vide og fremskudte stilling, som lerterras- 

 serne spiller i dette landskab, men er af temmelig beskeden 

 størrelse, idet det faste fjeld gaar temmelig nær op til overfladen 

 og for en stor del bestemmer reliefet. Derfor har ogsaa 

 Galleberg teglverk allerede flekket et forholdsvis stort stykke 

 jord, og de samme forhold støder man paa nærsagt overalt. 

 Saaledes f. eks. ved det nærliggende Fos mølle- og sagbrug, 

 hvor øst for elven forholdene var omtrent de samme som ved 

 Galleberg med ras i nederst sten- og blokkefyldt materiale, der- 

 over mere blaagraa 1er og øverst endelig den gulgråa stolpeler. 



Naar man nærmer sig selve den dybere dalbund over mod 

 Leirelven, bliuer dog lerets mægtighed større og lerterrassen 

 mere jevnt udbredt om end senere meget denuderet saa land- 

 skabet i det hele er temmelig kupperet. Forholdene arter sig 

 ogsaa her paa en helt anden maade. 



4. Vi kommer nu til det fænomen, der egentlig har givet 

 anledning til nærværende behandling i Sandedalen, nemlig Læ- 

 rumskredet, netop fordi det ved dettes aabning, kan man gjerne 

 sige, af Sandedalens ellers lukkede lerterrasse er blevet mulig 

 at studere opbygningen af dette interessante terrasselandskab. 



Gjentagne udglidninger havde nemlig i aarene 1898 — 1900 

 fundet sted som forholdsvis store lerskred paa østsiden af Leir- 

 elven, lidt nordenfor pladsen Stenbukken, i gaardene Lærums 

 udmark. Endel skog og græsgang var ved skredet blevet øde- 

 lagt, men ellers var de berørte økonomiske interesser ikke af 

 den art, at det havde tiltrukket sig nogen større opmerksomhed. 

 Det er dog omtalt af Brøgger, der her gjenfandt „isocardia- 

 leret" K 



Forholdene ved dette skred vakte i høi grad min interesse 

 og opmerksomhed. Leirelven laa paa dette sted ifølge mine 



1 Brøgger: Sengl. og postgl. nivåforandr. i Kristianiafeltet, pag. 



