OM JORDBUNDSSTRUKTURER I POLARLANDENE ETC. 291 



Først i 1900 er den beskrevet herfra af Th. Wulff, som 

 nærmere har studeret dens dannelse fra det indre af Wijdebay, 

 en af Nordkystens fjorde. Han beskriver, hvorledes den her er 

 opstaaet ved, at finere materiale med smeltevandet er fort ud- 

 over sletten, Ud paa sommeren, naar våndet har indtaget sit 

 normale leie, vil det överste jordlag tørre ind, og der vil dannes 

 sprækker i dette med en saadan anordning, at der dannes 5- 

 eller 6-kantede polygoner. Ved næste vaarflom ødelægges denne 

 struktur og nydannes atter i sommerens løb. Naar sletten ved 

 afsætning af materiale er høinet paa en saadan maade, at 

 smeltevandet om vaaren ikke som før flyder udover sletten, 

 bliver polygonmarken permanent, og en vegetation kan indfinde 

 sig, forst af lichener og moser, senere af høiere planter. Før 

 jeg nævner mine egne iagttagelser af denne struktur fra Spits- 

 bergen, vil jeg omtale dens forekomst fra andre polarlande. 



Fra Novaja Semlja er den beskrevet af von Båer og 

 Heuglin, Fra Sibirien er den nærmere beskrevet af Kjellman 

 under navn af rutmark. Efter ham og Middendorff forekom- 

 mer den over hele Sibiriens nordkyst. Paa Grønland synes den 

 at være lidet udbredt. Den er iagttaget ved Kap York paa 

 vestkysten og Shannonøen paa østkysten. 



Kjellman anser den for en egen plantefattig formation. Fra 

 det nordlige af Taymyrhalvøen saa han den yderst fattig; den 

 besad ikke engang moser og lichener, men kun fortrykte tuer 

 af Aira ccespitosa og Catabrosa algida. Von Båer opfatter 

 den i modsætning til Kjellman bare som et trin i en udviklings 

 række, der ender med plantesamfund som sumpmark og hede 

 alt efter fugtighedsforholdene og jordbundens nærmere beskaf 

 fenhed. Til denne opfatning slutter Wulff sig, og han be 

 skriver fra Wijdebay dens overgang til disse planteformationer 

 til sammenhængende Dryas- eller Andromeda tetragona-matier 

 som svarer til heden i andre polarlande, eller til sumpmarken 

 med dens karakterplanter som Dupontia Fiskeri, Alopecurus 

 alpinus, Eriophorum Scheuchzeri og Ranuncuhis hyperhoreus. 



