OM JORDBUNDSSTRUKTURER 1 POLARLANDENE ETC. 293 



Man ser her ikke bare terassens overflade, men ogsaa dens indre. 

 Den havde slaaet 3 store revner, af hvilke den afbildede er den 

 største. Den er ca. 5 meter dyb, og siderne bestaar for det 

 meste af fossil is, kun de øverste 80 cm. er lag af forskjellig 

 beskaffenhed, afvekslende torv, grus- og lerlag. 



Over Colbaydalens flade hund flyder en sterkt slamforende 

 elv i mange slyngninger, og paa dens sider var grunden ofte 

 meget leret og fugtig. Hvor vegetationen ikke var sammen- 

 hængende, f. eks. hvor smeltevandsbække havde ført finere grus 

 udover, saaes polygonstrukturen tydehg; men ofte var marken 

 helt dækket af vegetation og udviklet som sumpmark. Ogsaa i 

 dette tilfælde kunde strukturen undertiden erkjendes. Paa det 

 følgende billede (Pl. XX) sees, hvorledes polygonerne er fyldt med 

 vand, og siderne, som oprindelig har været revner, bestaar af 

 hoie moskanter med enkelte fanerogamer som Alopecurus 

 alpinus og EriopJiorwm Scheuchzeri. 



Paa det næste billede (Pl. XIX, fig. 2) fra omtrent samme 

 sted, kan strukturen ikke længer sees. Grunden er her helt mos- 

 dækket; af fanerogamer er der Eriophoruni Scheuchzeri, Alo- 

 pecurus alpinus og Salix polaris, og i smaa vandsamlinger Ra- 

 nunculus hyperhoreus. 



I bunden af Colbay saaes et stort anta! strandvolde inden- 

 for hverandre, som bestod af sand og finere grus. Baade paa 

 strandvoldene selv og paa de mørkere partier mellem dem var 

 der en tydelig polygonstruktur. Paa den yngste strandvold var 

 der ingen plantevekst; ellers var der i revnerne, som var ganske 

 grunde, en vegetation af lichenei' og moser, som holdt paa at 

 brede sig ud over fladerne. Jo længere ind man kom, desto mere 

 vegetationsdækket var de. Et stort parti af strandvoldene var 

 udelukkende bevokset med Mertensia maritima, som næsten 

 bare vokste i revnerne. De mørkere partier mellem strandvol- 

 dene var fugtige og leret. Her var der en sammenhængende 

 vegetation, som dannede en antydning til en arktisk marskflora 

 med planter som Glyceria reptans, Carex salina f. suhspathacea, 



