384 P- A. ØYEN. 



skab med de to tydelige og frenitrædende afsatser, hvori her 

 Leirbræen har udformet sin bagvæg mod øst og nordøst. Ofte 

 hindrede den tætte taage i høiden udsigten, og snedrevet van- 

 skehggjorde paa mange steder passagen. Paa mange steder var 

 der isbelæg og hang der istapper, men ikke en vanddraabe var 

 at se. Til gjengjeld kunde man fryde sig ved de rene azurblaa 

 farveniiancer i sne- og isrevnerne. 



Da vi kom over paa S t o r b r æ e n mødtes lignende 

 forhold, islag, istapper — ikke en vanddraabe. Snefonnerne 

 maatte fremdeles stampes som paa en vinterdag. Da vi kom 

 nedover til den store „hest", trængte nogle solstreif gjennem 

 taagen og lyste paa de tætte, tykke skybanker, der nu begyndte 

 at trække noget op. Bræen var her meget opsprukket efter de 

 sædvanlige love, her og der enkelte blokke og nedover fra 

 „hesten" den vakre medianmoræne. Længere nede indtog især 

 de store randspalter en dominerende stilling, og mellemrummene 

 udfyldes af den bølgende isflade med rygger, kupper og taarne. 

 Nedenfor bræen har man saa det udprægede morænelandskab 

 (pl. XXX, fig. 2). 



Som jeg ved en tidligere anledning ^ har gjort opmærksom 

 paa, har der ved denne bræ indsneget sig endel usikkerhed i 

 maalingerne, og det var derfor af interesse, at jeg iaar selv fik 

 anledning til at udføre endel kontroliagttagelser. 



Det viste sig nu at min mærkeblok fra 1902 befandt sig 

 paa sin oprindelige plads og helt uforstyrret, mærke og varde 

 (pl. XXV, fig. 2). 



Fra mærkekorset maaltes i retning W. 43 S. en afstand 

 af 32,7 m. til toppen af den af 6 stene bestaaende sigtevarde. 

 Derfra maaltes videre i samme retning en avstand af 119,3 m. 

 til brækanten, som her var meget opsprukket, men laa an paa 

 smukt isskuret fjeldoverflade, der foran bræen viste nogle smaa 

 jettegryder. Sønderrevne istunger strakte sig nedover henimod 



1 Nyt Mag. for Natuivid. B. 47, pag. 120-122. 



