398 P- A. ØYEN. 



godtsom i uafbmdt høide ira 4510' til 2922' o. h., altsaa en 

 vertikal høide af 1600 fod. Ogsaa her sees gletschere med flere 

 hundrede föds vertikale vægge." 



Disse høider, som er maalt med aneroidbarometer, er ikke 

 rigtige, men de kan korrigeres ved hjælp af andre høideangi- 

 velser paa steder, hvis høide staar paa kartet. Han angiver 

 saaledes for foden af Okstinden 5483 fod = 1720 m. Skal væie 

 ca. 1600 ni. Hans barometer viste altsaa her 120 m. for høit 

 (før observationerne af moi-ænedannelsernes høide). For gaarden 

 Tveraa har han høiden 832 fod = 261 m. Skal være 212 m. 

 Barometret viste altsaa 49 m. for høit efter nævnte observation. 

 Antages nu som det rimeligste at størrelsen af barometrets kor- 

 rektion har forandret sig proportionalt med høiden, faaes 105 m. 

 som korrektion for morænedannelsernes øvre høide 4510' = 

 1415 m. Denne høide skulde da blive 1415 m. -^ 105 m. = 

 1310 m. Korrektionen for deres nedre høide, som er angivet 

 til 2922' = 917 m. bliver 81 m., høiden altsaa 836 m. Af en 

 kartskisse i hans dagbog fremgaar endvidere, at Jordbrubræen 

 ikke gik ned i 1000 m. våndet; thi han tegner tydelige elve fra 

 bræen ned til våndet. „Gletschere med flere hundrede fods verti- 

 kale vægge" maa sandsynligvis referere sig til denne bræ, som 

 dengang stansede oppe paa kanten af det bratte afhæld ned til 

 våndet. Ligesom nu for tiden ved Frostisen havde man da her 

 en bræ med lodret front, som sendte sine ismasser i form af skred 

 nedover fjeldvæggen. 



I 1883 besøgtes disse bræer af Charles Rabot. Forholdene 

 havde da forandret sig betydelig. Han har i sin bog om bræ- 

 variationer^ et fotografi af Jordbrubræen med 1000 m. våndet i 

 forgrunden. Det viser sig af dette, at denne bræ dengang gik 

 helt ned i våndet og saa ud omtrent som nu. Hans beskrivelse 

 stemmer ogsaa med de nuværende forhold. Pag. 138 siger han: 



1 Les variations de longueur des glaciers dans les régions arctiques et 

 boréales. Deuxième partie. Genève et Baie 1900. Pag. 139. 



