OAl CHROMATINMODNINGEN I SEXUALCELLERNE. 207 



kaldte han en reduMionsd eling-, i modsætning hertil kaldte han 

 alle andre celledehnger ækvationsdelinger, fordi der i dem til- 

 føres dattercellerne identiske dele (længdedele) af alle moder- 

 cellens chromosomer. Støttende sig til sine iagttagelser af ret- 

 ningslegemernes forhold ved modningen af æg, som udvikler sig 

 parthenogenetisk, fremsatte Weismann den antagelse, at 2den 

 modningsdeling var reduktionsdelingen. Senere har han udkastet 

 den tanke, at begge modningsdelinger er reduktionsdelinger, idet 

 chromosomernes antal før disse delinger skulde fordobles, for 

 saa ved de raskt paa hinanden følgende to dehnger at ned- 

 sættes til det halve. Betydningen af, at reduktionen — iallefald 

 under ægudviklingen, spermiogenesen var dengang endnu meget 

 ufaldstændig kjendt — indtræffer, efteråt cellerne har ophørt at 

 formere sig, er efter Weismann den, at derved den største for- 

 skjellighed i de modne cellers chromatingehalt, d. v. s. den største 

 variabilitet af afkommet muliggjøres. 



Vi antager ikke nu, at reduktionen noget sted foregaar saa- 

 ledes, som Weismann har tænkt sig ; overhovedet kan man ikke 

 forestille sig, at chromatinportioner kan skilles ved en mitotisk 

 procès uden først at være forbundet med hinanden. Vistnok 

 foreligger der fra den sidste tid en beretning, efter hvilken 

 chromatinmodningen hos en trematodeart skulde foregaa efter 

 det oprindelige WEiSMANN'ske skema; men denne iagttagelse 

 staar alene, og dens rigtighed kan ikke ansees som bevist. 

 Imidlertid viser dog vor nuværende opfatning af reduktionen 

 store overensstemmelser med Weismann's ideer; og det staar 

 for os som utvivlsomt, at den ene modningsdeling maa opfattes 

 som en reduktionsdeling. 



3. Ghromosomerne forener sig under generationscellernes 

 modning parvis med hinanden, de konjugerer, som Boveri først 

 kaldte det, idet han derved forstod en virkeHg sammensmeltning 

 af to chromosomer til en ny enhed. Efter den opfatning, som 

 nu mere og mere vinder terræn, er en saadan parvis forening 

 af chromosomerne det vigtigste træk i hele chromatinmodningen» 



