212 ALETTE SCHREINER. 



delighed. Eller det kan ogsaa tænkes, at k o nju gan terne ikke 

 skilles fra hinanden i nogen af modningsdelingerne, som altsaa 

 begge maa opfattes som ækvationsdelinger; forsaavidt stemmer 

 denne opfatning med de forskeres, som tidligere, før opdagel- 

 sen af den paralelle konjugation, ansaa begge modningsde- 

 linger som længdedelinger. Hvad imidlertid de enkelte kon- 

 juganters forhold angaar, saa kan der tænkes en forskjel 

 fra den tidligere opfatning ; man kan nemlig ikke a priori 

 udelukke den mulighed, at de to chromosomer, som ved paralel 

 konjugation har forenet sig til et bivalent chromosom, tiltrods 

 for at de ikke straks opgiver sin individualitet og smelter sam- 

 men til en ny enhed, alligevel blir i forbindelse med hinanden 

 gjennem begge modningsdelinger, idet de hver for sig to gange 

 længdedeles. Paa denne maade er i virkeligheden chromatin- 

 modningen i den aller sidste tid blit opfattet hos en parasitisk 

 snegl; chromosomerne skal her under begge modningsdelinger, 

 som ogsaa i de to forkjerner og i de første furingsdelinger, vise 

 en dobbelthed, som skriver sig fra konjugationen. I dette til-, 

 fælde maa altsaa alle modne kjønsceller indeholde en række 

 chromosomer, som kan udtrykkes ved formlen: 



-+Î)' (I + 2-) "■'■"■' 



Jeg antager, at mine tilhørere af denne oversigt over de for- 

 skjellige løsninger, man har givet af reduktionsproblemet, har 

 faaet det indtryk, at chromatinmodningen i kjønscellerne hos de 

 forskjellige objekter ikke er underlagt nogensomhelst almindelig 

 lov, nogen fælles ledende lanke; det kan se ud, som om det i 

 det enkelte tilfælde bare gjælder om at faa en reduktion istand, 

 og at dette maal hos én art kan naaes paa en, hos en anden 

 paa en anden maade. Der har da ogsaa, helt fra dette spørgs- 



^ En lignende sammensætning af de modne kjønscellers chromosoraer 

 er forøvrigt ogsaa blit antaget hos enkelte andre objekter, hvor man 

 ikke havde fandet den paralelle konjugation. 



