OM CHROMATINiMODNlNGEN I SEXUALGELLERNE. 219 



ved de yderste ender synes der ofte at holde sig en let sprikning 

 af konjuganterne, 



Dobbeltslyngerne holder sig nu længe tilsyneladende ganske 

 i sin oprindelige skikkelse; kun vokser de noget, særhg i bred- 

 den; dette stadium indtager den overveiende del af hele mod- 

 ningsperioden. Saa begynder de atter at vise sig tydelig dobbelte, 

 længdedelte, der optræder smaa huller i denne delingshnje, og 

 meget hurtig indtræder nu en spaltning efter hele længden af 

 slyngerne, og de to spaltedele fjerner sig noget fra hinanden, 

 saa der blir et fuldkommen frit mellemrum mellem dem; kun 

 paa et eller to steder, ved eller hyppigere lidt indenfor de frie 

 ender, blir de to konjuganter i forbindelse med hinanden, og 

 denne forbindelse løses ikke før under Iste modningsdehng. 



Eftersom spaltedelene er forbundet med hinanden ved den 

 ene eller ved begge ender, faar de bivalente chromosomer formen 

 af dobbeltbøiler eller ringe ; deres udseende blir meget karakteri- 

 stisk derved, at forbindelserne, som nævnt, som regel ligger et 

 kortere eller længere stykke indenfor endepunkterne, saaledes at 

 de frie ender spriker ud fra forbindingsstederne. Vi finder da 

 det merkelige forhold, som ogsaa er iagttaget af enkelte andre 

 undersøgere, at det ikke alene er den relative størrelse af chromo- 

 somerne, som er konstant, men at ogsaa de samme former 

 vender tilhage fra celle til celle. 



Som man vil se, er den spaltning af de bivalente chromo- 

 somer, som nu er gaaet for sig, noget ganske andet end den 

 længdedeling, som chromosomerne viser i prophasen til andre 

 dehnger, og som neppe nogensinde under normale forhold ud- 

 vikler sig til en virkelig adskillelse af delene. Vi mener da og- 

 saa, at der ikke kan herske tvivl om, at denne spaltning af de 

 bivalente slynger skiller konjuganterne fra hinanden, at den be- 

 tegner konjugationens ophør. Vi har nu atter de gamle 18 

 chromosomer for os, men parvis forbundne med hinanden til 

 bivalente elementer; forbindelsen mellem dem er sandsynligvis 

 nu af rent mekanisk natur og tjener til at muliggjøre deres for- 



