OM CHROMATINMODNINGEN 1 SEXUALCELLERNE. 225 



skelig at forfølge i detalj hos Spinax, men foregaar iitvivlsomt 

 paa samme maade som hos Tomopteris. 



Spaltningen af de bivalente slynger træder hos Spinax frem 

 under billeder, som har et ganske andet udseende end dem, vi 

 fandt hos vore to første objekter; delte beror derpaa, at den 

 altid først synes at begynde, efteråt slyngerne allerede er be- 

 tydelig kontraheret og har opgivet sin oprindelige regelmæssige 

 anordning. Imidlertid viser de enkelte bivalente chromosomer 

 de samme eiendommelige former, som vi kjender fra før, og 

 som kommer island derved, at konjuganterne efter spaltningen 

 blir i forbindelse med hinanden ved eller oftere lidt indenfor 

 den ene eller begge ender. De større dobbeltchromosomer har 

 hos Spinax gjerne ringform, de mindre stavform, medens de 

 allermindste viser sig som manualer eller dobbeltkorn. Den 

 anden længdedehng kan erkjendes nogenlunde tidlig i prophasen. 

 Det stadium, da chromosomerne før kjernemembranens opløsning 

 ligger jævnt fordelt lige under denne, er meget smukt hos Spinax, 

 og chromosomernes ringform træder her særlig tydelig frem ; 

 paa senere stadier forviskes denne form noget ved den fortsatte 

 kontraktion af chromosomerne. Efteråt de to konjuganter under 

 indstillingen i delingsplanet er blit trukket noget ud fra hinanden, 

 blir atter ringformen meget let at erkjende, og vi finder da ikke 

 sjelden, at sammenklæbningsstederne er markeret ved korte 

 fremspring, som falder i delingsplanet. Længdedelingen af 

 enkeltchromosomerne træder saavel nu, som særlig i anaphasen, 

 tydelig frem, den udvikler sig imidlertid ikke, saaledes som hos 

 Tomopteris og Salamandra, til en virkelig spaltning, men blir 

 tværtimod atter utydeligere under telophasen, som her har om- 

 trent samme karakter som efter en spermatogoniedeling. 



Interkinesen er hos Spinax af relativt meget lang varighed, 

 og der danner sig talrige anastomoser mellem de enkelte chromo- 

 somer, som ogsaa lokres noget op. Vi kan imidlertid ikke tale 

 om nogen virkelig „hvileperiode" mellem modningsdelingerne; 

 de enkelte chromosomer lader sig, om end ikke overalt ganske 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXXIV III. 15 



