DET BIOLOGISKE SELSKAB. 1905. 349 



hver art, og disse er i det hele identiske med de atidenstedsh-a 

 beskrevne. Som egenheder for vore former synes mindre kisel- 

 gehalt og et mindre antal grenløse internodier fra roden at være. 

 Som exempel paa de variationer en equisetum-art kan under- 

 gaa, fremvistes og omtaltes en del af de af eq. arvense bemer- 

 kede former. Formerne var ikke systematisk ligeværdige saa- 

 ledes som de i almindelighed opstilledes, men foredragsholderen 

 vovede for tiden ikke at opstille nogen naturlig ordning af dem. 

 Han var tilbøielig til at anse eg. boreale for en vigtigere form 

 i lighed med flere af de i nyere tid opførte arter, baade paa 

 grund af karakterer (trekantede, vandret udstaaende grene, tre 

 grenskeder og ringe kiseigehalt) og paa grund af at den har et 

 €get nordligt udbredelsesomraade. I vort land tiltager den i 

 hyppighed mod nord og viser sig der ikke som nogen udpræget 

 skyggeforra. Ved siden af denne maatte stilles eq. arvense 

 genuinum (firkantede mere og mindre oprette firskedede grene, 

 større kiseigehalt), der især findes i de aller sydligste landsdele. 

 Hos begge disse fandt man analoge formforandringer: 

 formerne: compadum, 



erectum, 



ramulosum, 



decumhens etc, 

 mellem hvilke dog ofte tydelige overgange kan paavises. Som 

 interessantere former nævntes ogsaa forma alpestre Whb., 

 hvoraf frugtbærende exemplarer forevistes, og som muligvis 

 blot er en lokalform, der paa høiere fjelde og nordlige trakter 

 er fremkommen ved lav temperatur og sivende vand, samt for- 

 mer, der samtidig bærei- grene og ax, hvoraf en mængde er 

 beskrevne (f. ex. campestre, riparium, serotinum, ramosmn, 

 irriguum, ardicum, rivulare m. fl.), der samtlige forekommer 

 hos os, men neppe lader sig strengt adskille. Saaledes fore- 

 vistes et lidet exemplar, hvor der fra samme rizhom udgik en 

 stengel tilhørende f. campestre og en anden tilhørende f. 

 irriguum. Ogsaa disse burde maaske fordeles mellem eq. arvense 



