DET BIOLOGISKE SELSKAB. 1905. 351 



Møde onsdag den 15de november. 



Amanuensis Thekla Resvoll holdt foredrag om „plante- 

 biologiske iagttagelser fra flyvesanden ved Røros". 



Lige udenfor Røros ligger der et større flyvesandsfelt, som 

 af de omboende gaar under navn af Kvitsanden. I vort land 

 er flyvesanden gjerne knyttet til kysterne, mens det kun er 

 meget sjelden, at man kan finde større samlinger af den inde i 

 landet. Kvitsanden er derfor en merkelighed, den er vistnok 

 ogsaa enestaaende i norden. Dens størrelse er omtrent 1 km^. 

 Den vinder ogsaa i interesse ved sin beliggenhed i en egn, hvis 

 klima stærkt minder om arktiske landes, hvortil yderligere kom- 

 mer, at den ligger særlig vindhaardt til, idet to dalfører netop 

 aabner sig mod dens udsatte fläder. Kvitsanden er næsten 

 overalt omgivet af lyngmark, hvis væsentligste planter er krækhng 

 og røslyng, og af buske dvergbirk, ener og vidjearter, som salix 

 Icmata, glauca og lapponum. Det er dog ikke disse arter, som 

 danner Kvitsandens sparsomme planteliv. Det viser sig nemlig 

 her, at lyngen ikke indvandrer, før bunden er bleven forberedt 

 af andre planter, som har formaaet at dæmpe sandflugten. Som 

 sandplanter optræder væsentlig græsarter, især er Festuca rubra 

 almindelig, ligeledes Festuca ovina, Poa pratensis, Aira 

 flexuosa, Juncus trifidus, carex rigida, og af andre væxter 

 har særlig Rumex acetocella og Achillea millefolium for- 

 holdsvis jevn udbredelse. Det er saaledes ingen (jevn) udpræget 

 sandflora her, men mest saadanne almindelige væxter, som ikke 

 er kræsne paa voxebund, og som til en vis grad formaar at til- 

 lempe sig efter forholdene, hvorfor de ofte kan blive de seirende 

 i kampen med mere ømtaahge arter paa tørre lokaliteter. I saa- 

 vel ydre som indre bygning viser de tilknytning til typiske sand- 

 planter, hvadenten disse tilhører havstrandene eller de tropiske 

 egnes ørkener. Saaledes er rødderne stærkt udviklet i længden, 

 hvorved planterne har et udmerket middel til at tilgodegjøre sig 

 de dybere sandlags vandforraad, naar de øvre lag, hvad oftest 

 er tilfældet, er tørre. Et almindelig udbredt træk hos Kvitsan- 



