62 HJALMAR BROCH 



platene støter sammen) som gjerne er mindst så langt som arm- 

 bukplatene selv; dertil er der aldrig mere end en fotpapil ved 

 hver sugefot. — Farven på skiven er mørkere ellei' lysere brunlig 

 grå, ofte næsten chokoladefarve, armene lidt lysere; undersiden 

 er lys, oftest gullig eller hvitagtig. 



Ophiura affinis er en sjelden art i avsnittet; i 1919 blev 

 to eksemplarer tat i løpet mellem HalangspoUens to bassiner; 

 nærmere data mangler, men løpet er på det dypeste her 5 — 6 

 favner. 1 1921 fandtes fem — seks eksemplarer i et mudder- 

 skrapetræk i Gråørenden mellem 40 og 50 favners dyp. Arten 

 synes å være en mudderbundform med mere sporadisk forekomst 

 i fjordavsnittet ved Drøbak. 



b. Mundplatene er bredere end lange. 



Ophiura robusta (Ayres). [Fig. 13]. 



Denne art skiller sig typisk fra alle vore andre Ophiura- 



arter ved sine korte og brede mundplater som nærmest kan 



beskrives som bredt hjerteformige, med spidsen vendt indover 



mot mundåpningen. Armpiggene 



er korte, kortere end sideplatene, 



så arten ved første øiekast kan 



minde om små Ophiura albida. 



— Den er gjerne lysere eller 



^. ,„ ^ , . T. ^ f 1 , mørkere grå med lysere under- 



fig. 13. Opmura robusta ira dypet -^ 



syd for Storskjær 1919. a armbasis side Og uten hvite flekker på 



og skiveradie set ovenfra, b inter- radialülatene 



radie og armbasis set nedenfra. ^ , . 



Ophiura robusta er avsnit- 

 tets mindste slangestjerne. Den er meget almindelig og findes 

 enkeltvis sammen med Ophiura albida helt opover mot Zostera- 

 beltets nedre grense, men tiltar i hyppighet mot dypet; den synes 

 dog ingensteds å optræde i særlig stort individtal, men er mere 

 jevnt fordelt overalt på bløt hund end de andre slangestjerner, 

 helt ned til avsnittets største dyp. 



