206 TH. SCHJELDERUP-EBBE 



Sverige, blev supplert med iagttagelser over halvvilde stokænder 

 i Lunds omegn, og resultatene var de samme. 



At skjelne hannen fra hunnen, er jo hos stokanden paa 

 grund av fjærdragtens sterke avvikelser meget let, saa allerede 

 denne ting bevirker, at iagttagelserne er forbundet med mindre 

 besvær end f. eks. hos graagaasen. 



En meget vigtig sak, som man ved de nævnte fremgangs- 

 maater — individuel gjenkjendelse eller fixering — snart vil faa 

 greie paa, er dyrenes despotisme f or hold, deres rangordning. 

 (Som vi har vist i en tidligere avhandling, „Gallus domesticus 

 in seinem täglichen Leben", ^ er denne hos hushønen ogsaa 

 meget utpræget). 



Hvorledes rangordningen kommer island hos ænderne, skal 

 vi behandle paa et andet sted. Her skal vi bare bemerke, at 

 hannen stadig er despot over alle hunner, og at der ikke gives 

 en stokand, som ikke vet, om den er despot eller ei over en 

 anden stokand, som den kjender. Dette sidste avgjøres nemlig, 

 straks ænderne træffer hinanden ; for ænder, som vokser op 

 sammen, er saken avhængig av visse specielle forhold. Under- 

 tiden sees oprør mot despoter. I disse nævnte ting angaaende 

 despotien har vi en biologisk homologi til forholdet hos hushønen. 

 Det bør dog fremhæves, at der hviler en lysere og lettere tone 

 over ændernes kampe end over hønsenes, og at ændernes er 

 meget kortvarigere og vistnok aldrig gaar paa livet løs. 



Hunnenes forhold sig imellem. Hunnene stem- 

 mer stadig forholdsvis godt overens og er fredelige likeoverfor 

 hverandre. Dette er saaledes generelt set forskjellig fra forholdet 

 mellem høner indbyrdes. Men hver hun av stokanden vet ogsaa 

 godt, hvem den viker for, og hvem den ikke viker for. Dette 

 gir sig f. eks. tilkjende, naar dyrene græsser sammen; længe 

 kan de gaa tæt indpaa hinanden uten at vise sin overlegenhet 

 eller underlegenhet. Men før eller senere kommer et oieblik, hvor 



^ Dissertation, Greifswald 1921. 



