STOKANDENS LIV I PARRINGSTIDEN 207 



én bestemt hakker (klyper) efter en viss anden — rigtignok i 

 regelen meget mildt — og denne anden trækker sig da væk uten 

 at gjengjælde klypet (det er den underlegne). Der klypes eller 

 forsøkes at klypes væsentlig, naar ændernes hoder under græs- 

 ningen er kommet meget nær hverandre, og der klypes da helst 

 efter hodet. — Paa våndet viser tingen sig ved, at de under- 

 legne passer sig for at komme indenfor despotenes hakkekreds, 

 men despotene selv driver de andre væk ved at komme hurtig 

 svømmende til det sted, hvor de er. Hvis der ikke akkurat kastes 

 mat ut til sultne ænder paa våndet (saaat ænderne kommer til 

 at holde sig meget nær hverandre), gaar det skildrede for sig 

 saa elegant, sirlig og lydløst paa våndets overflate, at det knapt 

 ei" at merke. Skulde delte sammenlignes med noget til anskuelig- 

 gjørelse, maatte det være med en liten bølge, som viker for en 

 anden liten bølge der kommer bakenfor. 



En hun søker aldrig at rivalisere med en anden hun om 

 dennes andrik. 



Hannens og hunnens gjensidige forhold, og 

 hannenes indbyrdes. Det er ikke andriken, som bestemt 

 vælger en and til at leve i monogami med. Thi det viste sig, at før 

 den monogamiske tilstand var opstaat, d. v. s. mens dyrene endnu 

 var enslige, gjorde hver andrik tilnærmelser til de forskjelligste 

 ænder, og hver and valgte sig sin andrik. De nævnte tilnær- 

 melser faldt ofte meget uheldig ut for den beilende andrik, idet den 

 uvillige and skrikende tok flugten paa land, vand eller i luften, 

 Isaafald forsøkte andriken snart med en anden, en tredie and eller 

 endda flere, indtil den fandt den villige. Ben and, som først god- 

 kjendte en andriks tilnærmelser og gav sig i lag med ham, svøm- 

 met med ham, gik undav de andre andriker, 6Zei; til hans monoga- 

 miske and. En and lar sig saaledes ikke tvinge ind i monogamiet. 



For anden hadde det ingenting at si, hvem av to beilere 

 var despot over den anden; anden vælger med andre ord likesaa 

 gjerne den underlegne som den overlegne andrik. Det er saaledes 

 ikke styrken eller overhøiheten hos andrikene, men de rent ydre 



