208 TH. SCHJELDERUP-EBBE 



egenskaper ved dem, som avgjor valget, iberegnet andrikenes 

 maate at „gaa frem" paa. 



Under beilingen hændte det av og til, at en andrik kunde 

 faa overmandet eller faa overlistet en and og tvunget hende til 

 parring trods hendes voldsomme motstand og uvilje. Nu kunde 

 man tænkte sig, at hendes valg av andrik til at leve med siden 

 avhang av, hvem som først fik tvunget hende til parring, men 

 det viste sig, at dette ikke var tilfældet. Vilde hun ikke ha denne 

 andrik, flygtet hun under høie skrik, straks hun kunde faa vristet 

 sig væk fra den voldsomme. 



Naar en andrik forst var blit valgt av en and, levet han i 

 sin stilling med synlig tilfredshet og velbehag. For den parrings- 

 tid, som nu fulgte, gjorde han ingen forsøk paa erotiske til- 

 nærmelser til andre ænder, hvadenten de var optaget eller endnu 

 enshge. Andriken var tvertom ikke blid overfor dem og snappet 

 efter dem, naar anledning gaves. Samtidig hadde han sin fulde 

 hyre med at passe sin egen and, dog ikke mot „utsvævelser" 

 fra hendes side. 



Hoist bemerkelsesværdig er ogsaa den klippefaste „trofast- 

 het", som en monogamisk and opviser overfor sin andrik (dia- 

 metralt motsat hushønen), saa forsaavidt er der „gjensidighet" 

 mellem and og andrik. En optaget and er meget efterstræbl av 

 ensomme andriker, der stadig er yderst vilde og paagaaende. 

 Hvordan lægger nu anden for dagen sin „fasthet"? Ved at flygte, 

 naar den fremmede andrik nærmer sig med parringshensigter. 

 Denne flugt foregaar under høie og sky skrik fra hunnens side, 

 og der er hos hende tilstede uttryksbevægelser, der i den grad 

 tydelig viser hunnens ulyst til og frygt for den fremmede andrik, 

 at det ikke er at tænke paa, at hunnen bærer sig ad, som den 

 gjør, i den hensigt at gjøre sig mere efterstræbt, gjøre sig „kost- 

 bar'', opildne den fremmede. Oftest lykkes det ogsaa hunnen 

 at undfly denne. Og med tydelige tegn paa lettelse vender da 

 hunnen tilbake til sin egen andrik. 



