Fortsatte biologiske iagttagelser over 



Gallus domestlcus. 



Av 

 Dr. phil. Th. Schjelderup-Ebbe. 



K 



Kyllingpipet. 



yllingene frembringer sit pip under forskjellige omstændig- 

 heter. For det første naar de er rolige og tilfredse tilsinds. Det 

 er uten tvil denne piping, som senere hos hønen gaar over til 

 verpelyd, hos hanen til kurtiseringslyder. For det andet frem- 

 bringer kyllingene sit pip, naar de er sultne, foruroliges, hak- 

 kes og jages, endvidere naar de, hvis de er vant til at ha 

 klukhønen hos sig, pludselig skilles fra denne — hvad enten det 

 er dem som fjernes fra den, eller klukhønen fra dem. 



De pip som tilhører anden kategori, er ikke kvalitets- 

 forskjellige fra de som tilhører første, men de er betydelig sterkere. 

 Desulen falder de gjerne hyppigere paa hverandre, særlig de pip 

 som kyllingene frembringer, naar de blir skilt fra pleiemoren. 

 Da piper kyllingene desuten i kor. Med disse pip kan de fort- 

 sætte i nogen dage efter skilsmissen, men de sterke „længsel"- 

 pip blir litt efter litt sjeldnere og holder tilslut helt op; da er 

 kyUingene blit flinkere til at klare sig selv og savner ikke længer 

 den moderlige hjælp. 



De ovenfor nævnte, sterkere pip, som fremkommer, naar 

 kyllingene hungrer, foruroliges, skræmmes eller tilføies legemlig 

 smerte, er uten tvil de lyd som danuer grundlaget (Vorstufe) for 

 følgende, for de voksne dyr karakteristiske lydfrembringelser: 

 rytmelyd, smaaskrik og skrik. — Alt ialt kan altsaa kyllingpipet 

 deles i: 1) almindelig pip, 2) længselspip, og 3) frygt-, hunger- 

 og smertepip. 



