232 TH. SCHJELDERUP-EBBE 



stemmens klang forandres i høi grad, lydenes "hyppighet tiltar, 

 kroppens bevægelse ændres, aandedrættets frekvens influeres. 



Ved hengivenhet likeoverfor menneske eller anden fugl er 

 den samme heftighet og voldsomhet at spore; dyret hengir sig 

 likesom helt til sin lidenskap, trykker sig helt indtil den elskede, 

 kjæler ham med nebbet, krummer sig i de mest komiske stil- 

 linger, gulper til og med rykkevis føde op til ham og forsøker 

 — under alle tegn paa dyp hengivenhet — at putte det opkastede 

 ind i munden paa ham (behandler m. a. o. det elskede menneske 

 eller det elskede dyr paa samme maate). 



En likesaa lidenskabelig avbrytelse i idyllen kan ske, hvis 

 en lyd utenfra eller en uforsigtig eller for hurtig bevægelse fra 

 den elskede forskrækker papegøien: den kan da komme til at 

 ha,kke vildt om sig og har for en liten stund glemt, at det er 

 sin ven den hakker; frygtinstinktet viser sig i dette tilfælde at 

 dominere over alle andre instinkter. 



Høist eiendommelig er en opførsel, som graapapegøien kan 

 vise, naar den vil opnaa noget behagelig. Denne opførsel er saa 

 menneskelig, at man paa dette punkt maa sætte papegøiens in- 

 telligens høit : Det er dens tilgjøren, naar den vil opnaa fristende 

 føde eller kjæling, som først senere eller kanske ikke vilde bli 

 den til del. Samt dens straffemaate overfor de sendrægtige eller 

 uvillige mennesker i form av frygtelige og vedholdende skrik, 

 hvis den allikevel intet faar. 



Vi skal beskrive disse ting nøiere : Naar papegøien gjør sig 

 lækker, hopper eller danser den paa pinden, synger fine og me- 

 lodiske sange eller blystreviser, utstøter bløte, behagelige, kjælne 

 lyder, viser kortsagt alle sine bedste kunster. Dette kan vedvare 

 en tid, d. v. s. saa længe som „haabet" varer i papegøiens sind. 

 Da paa én gang er omslaget inde (hvis dyret altsaa trods sin 

 tilgjøren intet opnaar): Papegøien traakker av raseri, og øre- 

 sønderrivende skrik fylder rummet — som regel indtil dyret har 

 faat sin vilje frem. 



