Graptolitførende skiférzoner i det trondhjemske. 37 



Sidste sommer fik je? altså i opgave at konstatere graptoli- 

 ternes tilstedeværelse, idet jeg kunde gå ud fra punktet på Kjøla- 

 haugene, og jeg var da sa heldig, at jeg ved min reisetids udløb 

 kunde medbringe 60 — 70 skiferstykker med tydelige og utydelige 

 graptolitrester. 



Findestedet ligger i et bakkeleie øst for tjern (784 m. over 

 havet) mellem den største og nordligste Kjølahaug. 



Findestedet er et par rødligt forvitrende bånd i en grå ler- 

 -kifer. Båndene består af en tyndskifrig sort hullet lerskifer; 

 uforvitret er den fuld af svovlkis-indsprængninger og svovlkis- 

 terninger; på tversletter sees ofte fmgerbrede fyldninger af svovlkis- 

 krystaller; idet hele taget en skifer lignende de graptolitførende 

 skifere i Guldalen. 



Men faunaen her er en anden; exemplareme hører til familjen 

 monograptidæ. 



Den tilstand, hvori fossilerne her er opbevaret, er ligeså slet 

 som i Guldalen, kun undtagelsesvis kan cellerne sees, såat jeg 

 ikke vil vove nogen artsbestemmelse, såmeget mindre som det her- 

 værende mineralkabinets materiale til sammenligning for monograp- 

 tidernes vedkommende er meget nødtørftigt. 



Imidlertid hidsættes en del tegninger (fig. 9, 10, 11, 12, 

 13, 14) af nogle af de bedre exemplarer, der tydelig peger hen 

 på convolutus arter af slægten monograptus maske også på rastrites. 

 De først nævnte (fig. 9, 11 og 13) synes alle krummede i et 

 plan; det kan altså ikke være turriculatus. Initialdelen er i 

 almindelighed meget smul, men idet hydrosomet bøier sig tilbage, 

 forøges bredden til den dobbelte. Distale og initiale hydroteker 

 er forskjellige. 



Fig. 10 tror jeg at kunne bestemme som Monograptus Holli, 

 Barr. 



Hydrosomet er ret. Hydrotekerne, hvoraf der går omtrent 10 

 på 10 mm., danner en vinkel på 60° med axen; deres øvre kant 

 er konvex og danner med den konkave undre en tand, der ikke 

 er forsynet med nogen tørn. 



Hydrotekerne på de som rastrites antagne exemplarer er 

 meget lange i forhold til den indbyrdes afstand, men da de ikke 

 i mindste made synes at berøre hverandre, må man vel indtil 

 videre blive stående ved rastrites. For alle de indsamlede hånd- 

 stykker med graptoliter fra Kjølahaugene gjælder det, at graptolit- 

 aftrykket glinser som skiferen selv, såat man kun i visse retninger 



