Graptolitførende skiferzoner i det troudhjemske. 39 



for påfaldende lys kan skjelne formerne, et forhold, som i hei 

 grad gjør det vanskeligt at gjengive dem i tegning og selvfølgeligt 

 at bestemme dem. 



Denne graptolitførende zone er altså efter Lapworths 1 ) be- 

 kjendte undersøgelser yngre end vor hidtil påviste zone i Guldalen. 



Nærmest vilde jeg sammenligne faunaen med Birkhills og 

 med den svenske øvre graptolitskifer ; dog er det ikke muligt med 

 sikkerhed at afgjøre, hvilken afdeling af disse to grupper man på 

 Kjølahaugene har for sig. 



Nogenlunde sikkert turde niveauet sættes med de laveste 

 lag i oversilur. 



Den tilføiede profiltegnir.g er det resultat, som jeg efter 

 2 dages særskilt derpå anvendt arbeide, er kommet til med 

 hensyn på den indbyrdes stilling af de forskjellige lag her på 

 Kjølahaugene. 



Længst øst nede ved Skalsvatn (555 m.) sees sandstenen 

 med 55° vestligt fald, den går lidt høiere oppe over til et par 

 konglomeratlag med stykker af marmor og udtrukne biter af hvid 

 kornig kvarts; derefter sandsten med vestligt fald, her noteredes et 

 par foldninger. Nu følger en gråsort glinsende lerskifer, der 

 smuldrer let op, en grå lerskifer, hvori den sorte, brunt forvitrende 

 graptolitskifer findes. 



Ved tjernet (784 m.) begynder atter sandstenen i vestligt 

 fald; i den nu brattere opstigning iagttages flere foldninger, så et 

 grovt konglomerat med vestligt fald, hvorpå sandstenen kommer, 

 først stuvet op mod konglomeratet i krusede bøininger; snart atter 

 med det almindelige vestlige fald. 



Også konturen af store Kjølahaug (1247 m.), som ligger 

 foran profilet, er hidsat for at vise toppens masse i forhold til 

 profilet. Kjølahaugenes betydelige høide synes mig fremkommet 

 ved lagenes stærke foldninger, og jeg er endog tilbøielig til at 

 antage den graptolitførende zone liggende øverst i lagrækken. 



At påvise det sande forhold vil imidlertid blive meget van- 

 skelig, da profilets bergarter udenfor lerskiferzonen ligner hver- 

 andre i høi grad, nemlig grå og grønlige lersandstene, glimmer- 

 prikket lersandsten og konglomerater. 



Det graptolitførende lag er her på Kjølahaugene særdeles 



*) Lapworth, se Literatur Uebersicht fra no 30 o. f. i Hermanns før anførte 

 afhandling : Die Graptolithenfamilie etc. 



