42 Alfred Getz. . 



vanskeligt at forfølge ; som oftest er det overdækket, og når man 

 så kommer til et bækkeleie eller en revne i fjeldet, hvor man 

 venter at se mere af laget, så kan det komme væk ved fold- 

 ninger eller forskyvninger, eller også er revnen ofte fyldt med 

 sne. Imidlertid er det lykkedes mig at påvise laget ret øst for 

 store Kjølahaug (1247 m. o. h ) og ganske nær grænselinjen af 

 den allerede før som -»antaget silure her øverst i Kjølahaugene 

 kartlagte strækning (geologisk rektangelblad Meråker: »antaget 

 silur« : »lersandsten, sandsten og skifer, grovt konglomerat med 

 gr nitknoller og marmorbiter, Kjølahaugene, Halsjøfjeld, Kjerring- 

 fjeldene«). 



Det er meningen ved den geologiske undersøgelse på denne 

 side Kjølen at følge lignende ved sorte skifere udpegede bælter, 

 hvor der altså høist sandsynlig kan påvises flere graptolitlokaliteter. 



Silurens optræden på dette vigtige punkt Kjølahaugene ligger 

 som nævnt af prof. Kjerulf i » Mer aker profilet « pag. 66 — 67 og 

 pag. 99 — 101 (Det kgl. norske videnskabers selskabs skrifter 1882, 

 Trondhjem 1883 med 5 profilplader) således til, at de mest orien- 

 terende lag (konglomerat, sandstene og den mørke skiferzone) ikke 

 kan ventes at komme tilsyne i merakerprofilet søndenfor eller i 

 jæmtlandsprofilet nordenfor. 



Hvad der i blad Meråker øst om Kjølahaugenes top er op- 

 fert under betegning »gulaskiferens gruppe« med »sorte lerskifer, 

 grå lerskifer vexlende med grå lersandsten og lersten, Færen, 

 Kjølahaugene* bliver altså nu at sætte som silur ved dette 

 graptolitniveau. 



Som afslutning være det mig tilladt at frembringe min erkjendt- 

 ligste tak til hr. professor Kjerulf, der jo har den største andel i 

 fremlæggelsen af disse graptolitzoner, og som under materialets 

 bearbeidelse velvilligst har staaet mig bi. 



