46 Aksel S. Steen. 



under en og samme bestemmelse af deklinationen, altsaa ikke paa- 

 virket af omlægningerne, hvilke Weyprecht regner som den værste 

 fejlkilde, men at torsionen var forskjellig, hver gang en ny be- 

 stemmelse foretoges. At saa virkelig var tilfælde, viste sig, da 

 jeg fra april 1883 gik igang med en anden méthode for deklina- 

 tionsbestemmelserne, idet jeg benyttede de af Lamont 1 ) angivne 

 afbøjningsforsøg til deraf at finde torsionens indflydelse og anbringe 

 denne som korrektion paa enderesultaterne. Weyprecht omtaler 

 ogsaa denne méthode i sin »Anleitung« men synes ikke at 

 lægge den vegt paa den, som den efter min anskuelse fortje- 

 ner. Han mener saaledes, at de til horizontalintensitetens bestem- 

 melse udførte afbøjningsforsøg ogsaa uden videre kan benyttes til 

 deklinationsbestemmelse, naar man blot før og efter afbøjningerne 

 sigter ind paa miren og derefter lader naalen stille sig i meridia- 

 nen. Dette lader sig vistnok gjøre, naar man kjender naalens 

 kollimationsfejl og kan antage denne konstant, samt naar man be- 

 nytter tilstrækkelig store afbøjningsvinkler. Det sidste vil imid- 

 lertid i polaregnene næsten aldrig være tilfældet, da en nøjagtig 

 bestemmelse af horizontalintensiteten kræver forholdsvis smaa af- 

 bøjningsvinkler. Jeg har derfor fundet det hensigtsmæssigst at 

 adskille deklinationsbestemmelserne fuldstændig fra intensitetsbe- 

 stemmelserne, medens det dog af flere grunde er ganske bekvemt 

 at udføre dem enten umiddelbart foran eller umiddelbart efter de 

 sidste. Under forudsætning af at man har en magnetisk theodolit 

 til sin disposition, bør efter min erfaring en absolut deklinations- 

 bestemmelse i polaregnene, foråt den størst mulige nøjagtighed 

 skal kunne opnaaes, udføres paa den maade, at man særskilt be- 

 stemmer torsionsindflydelsen for begge stillinger af magneten ved 

 at afbøje den ca. 50° fra meridianen og derpaa anbringe de fundne 

 korrektioner paa enderesultatet. Fremgangsmaaden kan maaske 

 synes noget vidtløftig og krævende for meget tid i de arktiske 

 egne, hvor det paa grund af de stadige perturbationer gjælder at 

 skynde sig ved udførelsen af en absolut bestemmelse. Jeg tror 

 dog ikke, at man vinder stort i tid ved at anvende den alminde- 

 lige fremgangsmaade, da omlægningen, som bør foretages flere 

 gange (jeg omlagde altid 3 gange) er et tidsspildende arbejde i 

 streng kulde, og selv om afbøjningsmethoden kræver lidt mere 

 tid, er det dog en betydelig fordel i polaregnene at kunne faa 

 direkte bestemt virkningen af torsionen. der, hvor liden den end 



l ) Lamont. Handbuch des Erdmagnetismus § 91 og § 180. 



