52 



Aksel S. Steen. 



get smaa udslag af naalen. Bliver variationerne i horizontalintensi- 

 teten større, raaa man i udviklingen af formelen for /\H medtage 

 størrelserne af 2den orden; udtrykket bliver da mere kompliceret, 

 men gjælder allige vel kun for et begrændset omraade af varia- 

 tioner, hvorfor der, naar disse bliver endnu større, atter maa ud- 

 vikles en ny formel, hvor størrelseme af 3die orden kommer 

 med o. s. v. 



Man har, saavidt mig bekjendt, hidmdtil bestandig anvendt 

 denne beregningsmaade, og paa lave magnetiske bredder, hvor 

 intensitetsvariationerne er forholdsvis smaa, kan man til nød 

 hjælpe sig med den, men i polaregnene maa man, som jeg udforlig 

 har paavist i en afhandling i »Mittheilungen der internationalen 

 Polar-Commission« pag. 152, gaa frem paa en anden maade, idet 

 forudsætningen for de nævnte tilnærmelsesformlers gyldighed 

 mangler. Naar nemlig naalen kommer langt ud fra sin normal- 

 stilling, kan man ikke længere betragte de faste deflektorers virk- 

 ning paa den som konstant, og det vil da falde lettere, istedenfor 



Fig. 1. 



N N ' 

 ÅA 



*?°.- 



r a 



s s 



