Om magnetiske iagttagelser i polaregnene. 55 



paa følgende maade : Der er beregnet tre tabeller ; den første giver 



A = log |- — : — — -r st\ } med differensen mellem den samti- 



\sm(<p —{a—ô))J 



dige aflæsning paa horizontalvariometret og deklinationsvariometret 



som argument; den anden tabel giver B = log cos a med aflæs- 



ningen paa horizontalvariometret som argument, medens endelig 



den tredie tabel giver C = log H med tiden som argument. 



Man f aar altsaa: 



log H = A -f B + C. 



Griese anfører i sin tidligere nævnte afhandling som en væ- 

 sentlig indvending mod det Lamont'ske horizontalvariometers an 

 vendelse i polaregnene den omstændighed, at, da naalens udslag 

 er et resultat baade af deklinationens og horizontalintensitetens 

 variationer, maa aflæsningsskalaen gjøres betydelig længere, end 

 den behøvede at være, om naalens bevægelser var befriet for de- 

 klinationsforandringernes indflydelse, ligesom opnaaelsen af absolut 

 nøjagtige resultater kræver fuldstændig samtidig aflæsning af begge 

 instrumenter. Disse ulemper undgaar man ved at benytte enten 

 bifllarvariometret eller Kohlrausch's intensitetsvariometer med de- 

 flektorer. For begge disse instrumenters vedkommende Rommer 

 nemlig korrektion for deklinationsvariation først i betragtning 

 under meget store perturbationer, og selv da bliver den ganske 

 ubetydelig. Jeg tør ikke nærmere udtale mig om dette spørgs- 

 maal, der iøvrigt vel neppe kan blive tilfredsstillende besväret 

 uden gjennem en i selve de arktiske egne foretagen række sam- 

 menlignende observationer med samtlige konkurrerende instrumenter. 

 Kun saameget tror jeg dog at turde paastaa, at det Lamont'ske 

 apparat kan levere gode observationsresultater, naar alle forsigtig- 

 hedsregler med hensyn til opstilling og aflæsning iagttages, og det 

 benyttede exemplar er hensigtsmæssig konstrueret ; jeg fandt ingen 

 anden ulempe ved anvendelsen af forlængede skala'er end den, at 

 man af og til maatte flytte lampen lidt for med tydelighed at kunne 

 se vedkommende parti af skala'en i kikkertens synsfelt. 



Det Lamont'ske Vertikalvariometer er konstrueret efter samme 

 princip som horizontalvariometret. Forskjellen er kun den, at der 

 som deflektorer istedenfor de to kompenserede staalmagneter an- 

 vendes to vertikale stænger af blødt jern, hvilke af jordmagnetis- 

 mens vertikale komponent induceres til magneter med et moment, 

 der varierer med vertikalintensitetens størrelse. Stængerne op- 

 hænges i forskjellig højde, saaledes, at den enes nordpol og den 



