62 Aksel S. Steen. 



sig paa. Et andet spørgsmaal er, om hvorvidt i det hele taget 

 dette Lamont'ske vertikalvariometer tilfredsstiller de fordringer, 

 som man maa stille til et instrument, hvormed vertikalintensiteten 

 skal bestemmes, og med hensyn til dette spørgsmaals besvarelse 

 kan jeg være fuldt enig med Griese, naar han i sin tidligere 

 nævnte afhandling udtaler, at dette apparat for fremtiden aldrig 

 bør benyttes i de arktiske egne, og neppe nok i de tempererede, 

 hvor man maaske kunde nøje sig med en simplere tilnærmet re- 

 duktionsformel. 



Skjønt mine indvendinger mod instrumentet i det hele og 

 store taget falder temmelig nær sammen med Gieses, skal jeg dog 

 her præcisere dem lidt nøjere : 



1°. Vertikalintensitetens nøjagtige bestemmelse fordrer en 

 samtidig aflæsning af tre særskilte instrumenter, deklinations-, ho- 

 rizontal- og vertikalvariometer. De for hver af de tre instru- 

 menter uundgaaelige observationsfeil gaar altsaa samtlige ind i 

 resultatet; ligeledes enhver usikkerhed i bestemmelsen af alle tre 

 instrumenters konstanter. Endelig har man en særlig under sterke 

 perturbationer betydelig fejlkilde deri, at en absolut samtidig af- 

 læsning af de tre instrumenter er en umulighed, medmindre man 

 benytter 3 særskilte observatörer, noget, som der formentlig aldrig 

 vilde kunne blive tale om. 



2°. Af en række udførte observationer kan man ikke direkte 

 af de aflæste tal faa nogen oplysning om, hvorvidt vertikalinten- 

 siteten har forandret sig eller ei. Et exempel vil bedst illustrere 

 dette. Tabellen paa næste side giver de den 16de decbr. 1882 i 

 Bossekop udførte aflæsninger af alle 3 instrumenter (Hj Dj Vj ) 

 samt de reducerede værdier for horizontal- og vertikalintensitet 

 (H og V). 



Som det vil sees, følger horizontalintensitetens variationer 

 noksaa godt horizontalvariometrets aflæsninger, hvorimod vertikal- 

 intensitetens virkelige forandringer ikke kan findes paa nogensom- 

 helst direkte niaade at staa i forbindelse med vertikalvariometer- 

 naalens udslag. Nu er imidlertid en aflæsnings nøjagtighed om- 

 vendt proportionel med udslagets størrelse, idet naalen, naar den 

 ikke er dæmpet, kommer i svingninger, i almindelighed desto vold- 

 sommere, jo større udslaget er, ligesom ogsaa fejlen i transversal- 

 induk tionens bestemmelse faar en større vegt, jo større udslaget 

 er. Heraf følger, at ofte en forholdsvis ubetydelig variation i 

 vertikalintensiteten kan blive bestemt med en ringere grad af nøj- 

 agtighed end en stor. 



