FjeldgruTid og afleiringer fra istiden i omegnen af Stavanger. 25 



lig plagioklas, graalig eller blaalig kvarts samt sort glimmer. 

 Hertil slutter sig et mineral, som jeg har antaget for diallag, og 

 flekker af et finstraaligt, grønligt mineral, som maaske er horn- 

 blende dannet ved forvandling af diallagen. Flere steder saa man 

 i gneisen en ved glimmerens anordning betinget strækningsstruktur. 

 Paa den nordlige del af Jæderen forekommer flere steder 

 fanerokrystallinsk kalksten. En række kalkforekomster skal saa- 

 ledes lade sig forfølge fra Sole mod n. til Hage. Paa gaarden 

 Sande i øst for Sole og paa gaardene Todneim og Vold i syd 

 herfor skal der forekomme kalksten. En forekomst kort i nord- 

 vest for Kiep kirke har jeg selv besøgt. Man træffer paa en liden 

 dal, hvor der vokser en lund, som skal være den frodigste paa 

 Jæderen. I dalen stikker op her og der en letsmulrende, kry- 

 stallinsk, middelskornig, hvidagtig kalksten. .Den optræder i lag 

 sammen med hornblendeskifer, der tildels fører sort glimmer, og 

 med gneisagtige bergarter. Lagningens fald er omtrent 45° 

 mod vnv.*). 



Efteråt de hidtil gjorte iagttagelrer om den faste fjeldgrund 

 ved Stavanger er meddelte, skal vi gaa over til at omtale istids- 

 dannelserne. 



•) Det er ikke usandsynligt, at der i enkelte af Jæderens kvartsaarer kan 

 tindes guid. Se »Naturen» 9de aarg 1885. p. 147. 



Den omtrent 8 kilometer i nø. for Stavanger beliggende Hille, har 

 jeg besøgt i anledning af en derværende apatitforekomst. Se »Naturen« 

 9de aargang 1885. p. 105. I samme aargang p. 177 omtales ogsaa en 

 apatitforekomst paa gaarden Fossan 30 kilometer i øsø. for Stavanger. 

 Hvad lagstillingen paa øen Hille angaar, kan bemærkes, at faldet ved 

 gaardens landingsplads paa vestsiden af øen er 15° mod 0. Et stykke i 

 s. for gaarden noteredes fald mod nv. Sydligst paa øen saaes faldet at 

 være omtrent 30° mod nord; her saaes en mod nv. rettet stræknings- 

 struktur (baandformig anordning af glimmeren). Ogsaa paa den sydøst- 

 lige side af øen saaes strækningsstruktur i samme stilling. 



Hovedfindestedet for apatit kaldes Hetul. Det blev beskrevet i den 

 anførte artikel i »Naturen«. Senere skal man ved forsøgsarbeide have 

 fundet en »apatitgang« 2 m. lang og 15 cm. mægtig paa det tykkeste. 



Nær ved ligger Bergsugge- (=Bergylt-) hammeren tæt ved sjøen. Her 

 forekommer nogle uregelmæssige, 5 — 10 cm. brede aarer af finskjællet 



